ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року	Львів	Справа № 500/635/19 пров. № А/857/3103/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,
за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі № 500/635/19 (рішення ухвалено в м. Тернополі, головуючий суддя Хрущ В.Л.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
                                                     в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 18.03.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив, з урахуванням зміни вимог від 27.12.2019, визнати протиправними дії відповідача, які полягають у зменшені основного розміру пенсії за вислугою років під час її перерахунку з 89% на 70% від відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018,  зобов`язавши відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років в розмірі 89% від відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення та надбавок, встановлених та раніше сплачуваних відповідачем до 01.01.2018.
В обґрунтування позову зазначає, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), яка була призначена у розмірі 89% від суми грошового забезпечення. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103) відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, зменшивши її основний розмір з 89% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та зняв всі надбавки до пенсії, які були призначені довічно. На заяву позивача від 12.02.2019 року щодо перерахунку пенсії, ГУ ПФУ в Тернопільській області листом за №151/К-11 повідомило про те, що перерахунок пенсії позивача з урахуванням 70% грошового забезпечення здійснено за чинною редакцією Закону №2262-XII. З такими діями не погоджується, вважаючи, що при перерахунку його пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 89% до 70% сум грошового забезпечення та неврахуванні всіх складових грошового забезпечення та надбавок, встановлених ОСОБА_1 при призначенні пенсії та сплачуваних до 01.01.2018, - при проведенні з 01.01.2018 перерахунку раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії. Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 63 Закону №2262-XII у порядку і розмірах, визначених Постановою №103, - виходячи з відсоткового значення розміру пенсії - 89% сум усіх складових грошового забезпечення, встановлених ОСОБА_1 при призначенні пенсії, врахованих для обчислення та  виплачуваних до 01.01.2018, та здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. При тому зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав пенсійний орган самостійно визначати складові та розмір грошового забезпечення позивача, які військовослужбовцям не виплачувалися на час виникнення спірних правовідносин, незважаючи, що органи Пенсійного фонду таким правом та повноваженнями не наділені. Зазначає, що питання врахування у складі грошового забезпечення його додаткових видів мало б бути предметом спору по визнання протиправними дій органу, що видає довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Тому вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки характеру обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Не вбачає  у своїх діях будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII. Вказана пенсія призначена йому спочатку у розмірі 75%, а згодом підвищено до розміру 89% від суми грошового забезпечення (вислуга років в пільговому обчисленні 33 роки). Грошове забезпечення позивача складалось з таких складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 40%, надбавка за льотний склад при виконанні польотів - 35%, надбавка за кваліфікацію в/службовець 1 класу - 8%, надбавка за особливо важливі завдання - 50%, премія 10%.
ГУ ПФУ в Тернопільській області на виконання Постанови №103 здійснило перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018 з розрахунку 70% грошового забезпечення.
При цьому, при здійснені такого перерахунку, пенсійним органом виключено із складу пенсійного забезпечення позивача встановлені йому надбавки, а саме: за льотний склад при виконанні польотів - 35% від грошового забезпечення, за кваліфікацію в/службовець 1 класу - 8% від грошового забезпечення, за особливо важливі завдання - 50% від грошового забезпечення.
Не погодившись зі зниженням пенсії у відсотковому вимірі (з 89% до 70 %.) та виключенням надбавок і доплат, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив здійснити перерахунок пенсії згідно з Постановою №103 у розмірі 89% передбаченого грошового забезпечення та неврахування надбавок.
На звернення позивача щодо правильності визначення розміру пенсії при здійсненні її перерахунку відповідно до Постанови №103, ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 21.02.2019 за №151/К-11 повідомило позивача про те, що перерахунок його пенсії здійснено за чинною редакцією Закону №2262-XII на виконання Постанови №103. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивача повинен проводитись з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень та премій) у розмірах, встановлених законодавством із застосуванням відсоткового значення розміру пенсії, що був встановлений на день її призначення, а тому визнав дії відповідача щодо зменшення відсоткового розміру призначеної позивачу пенсії при її перерахунку з 01.01.2018 протиправними та зобов`язав з урахуванням того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений та не призведе до подальшого порушення прав позивача при виникненні питань, пов`язаних з дотриманням його прав на належне пенсійне забезпечення, провести позивачу з 01.01.2018 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років у розмірі 89% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення та надбавок, встановлених при призначенні пенсії та сплачуваних до 01.01.2018.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Верховної Радою України 09.04.1992 прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Прикордонних військ України, Національної гвардії України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, Служби безпеки України, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, а також військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР та членів їх сімей.
Частиною першою статті 13 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на момент прийняття даного Закону) визначено розмір пенсії за вислугу років для різних категорій військовослужбовців.
Поряд з цим, частиною 2 зазначеної статті визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 75 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, - 85 процентів, до категорії 2 - 80 процентів.
Таким чином, з вказаного слідує, що на момент прийняття Закону №2262-XII встановлено максимальний розмір пенсій військовослужбовців не більше 75 процентів.
Законом України від 25.03.1996 №103/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», який набрав чинності з 01.01.1996, частину другу статті 13 викладено в такій редакції: «Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів».
Абзацом четвертим пункту 4 розділу I Закону України від 04.07.2002 №51-IV «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», який набрав чинності 06.08.2002, внесені зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-XII, відповідно до яких цифри « 85», « 95» і « 90» замінені відповідно цифрами « 90», « 100» і « 95». Розділом ІІ «Прикінцеві положення» даного Закону передбачено Кабінету Міністрів України забезпечити проведення перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяким іншим особам відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу I цього Закону з відповідних сум грошового забезпечення, встановлених на 1 січня 2003 року.
Отже, відповідно до внесених у статтю 13 Закону №2262-XII змін максимальний розмір пенсій, призначених за даним Законом, змінювався з 75% відповідних сум грошового забезпечення до 85%, а надалі - до 90%, внаслідок чого раніше призначені пенсії військовослужбовцям підлягали перерахунку, в тому числі і пенсія позивача, якому з 01.01.2003 проведено перерахунок пенсії, виходячи з 89% від суми грошового забезпечення.
Перерахунок призначених відповідно до Закону №2262-XII пенсій визначений статтею 63, відповідно до якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України (редакція, чинна на час проведення перерахунку пенсії).
Відповідно до частини другої статті 63 Закону №2262-XII у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Порядок №45), згідно з пунктами 2 та 3 якого Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України (редакція, чинна на момент перерахунку пенсії позивача).
Відповідно до пункту 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Пунктом 5 Порядку №45 визначено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 постанови). Також цією постановою установлені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схема тарифних розрядів за основними типовими посадами, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями.
У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктом 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
З зазначених норм слідує, що такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.
Разом з тим, відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону №2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим.
Матеріалами справи підтверджується, що при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 ГУ ПФУ у Тернопільській області застосувало відсотковий показник 70% від суми грошового забезпечення.
Так, з 01.05.2014 діє редакція частини другої статті 13 Закону №2262-XII, відповідно до якої максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Разом з тим, застосування відповідачем цього показника до перерахунку пенсії позивача є протиправним, оскільки такий стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, а також з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Отже, порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами статті 63 Закону №2262-XII, яка змін не зазнавала, а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та від 21.02.2018 №103, тому застосування статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18.
Враховуючи встановленні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ та на підставі Постанови КМУ №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Так, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії (89%), яке обчислювалося з 01.01.2003 відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Оскільки у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку з 89% до 70%, тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо зменшення розміру пенсії з 89% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язання з 01.01.2018 здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 89% від розміру грошового забезпечення підлягають задоволенню.
Щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок пенсії із врахуванням додаткових видів грошового забезпечення, а саме: а саме: за льотний склад при виконанні польотів - 35% від грошового забезпечення, за кваліфікацію в/службовець 1 класу - 8% від грошового забезпечення, за особливо важливі завдання - 50% від грошового забезпечення, слід зазначити наступне.
У відповідності до частин 3 та 18 статті 43 Закону №2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.
У разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Такі зміни щодо складових грошового забезпечення для обчислення пенсії суттєво звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, з огляду на те, що скасовують надбавки, доплати, підвищення і премії, які відображають умови, особливості військової служби кожної особи яка має право на пенсію та які отримував пенсіонер під час служби та які враховувались при попередніх перерахунках пенсії. Крім того, вказані зміни складових грошового забезпечення для обчислення пенсії носять дискримінаційний характер, поскільки стосуються тільки перерахунку пенсій (п.1 Постанови №103), а призначення та обчислення пенсій проводиться з врахуванням додаткових складових грошового забезпечення, що ставить військових пенсіонерів, звільнених до 1 березня 2018 року (дати набрання чинності Постанови КМУ №704) та після вказаної дати, в нерівні умови перед законом, що суперечить Конституції України.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 у наведеній справі, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та внесені цією Постановою зміни до п.5 та додатку 2 Порядку №45, тому вони не можуть бути застосовані до спірних правовідносин та визначенні порядку та розміру виплати мені пенсії.
Верховний Суд при перегляді в касаційному порядку справи №826/3858/18, приймаючи 12.11.2019 постанову, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що пункти 1, 2 Постанови КМУ № 103 та зміни до п. 5 Порядку №45 і додатка 2 до нього є протиправними й такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.
При тому Верховний Суд роз`яснив, що норма ст. 43 Закону №2262-XII міститься в розділі V “Обчислення пенсії”, тобто в загальному розділі, що безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. Разом з тим, під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.
До повноважень Кабінету Міністрів України не входить зміна структури грошового забезпечення, а приводом для перерахунку пенсій є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій (ч. 4 ст. 63 Закону №2262-XII), саме розмір якого, а не складові, можуть змінюватись Кабінетом Міністрів України.
Зміна умов чи норм пенсійного забезпечення (зокрема, визначення видів грошового забезпечення для перерахунку пенсій) підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону.
Абзац 3 ст. 1-1 Закону №2262-XII містить безумовне застереження, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.
Верховний Суд у своєму рішенні від 17.12.2019 року по зразковій справі №160/8324/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/20/19) за позовом особи до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (до реформування - Дніпропетровський обласний військовий комісаріат) щодо ненадання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення визнав протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у підготовці та надані до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, положень Постанови КМУ №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії та зобов`язав Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нову довідку про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, та з врахуванням положень Постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку пенсії.
За матеріалами справи встановлено, що відповідач ані у листі від 21.02.2019 за №151/К-11, ані у відзиві на адміністративний позов не вказав жодних реквізитів документу, який би був виданий відповідним уповноваженим органом (у вказаних правовідносинах військовим комісаріатом), на підставі якого відповідач провів перерахунок пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що перерахунок пенсії позивачу проведено згідно довідки ХЕ №10901 від 22.03.2018, виданої Тернопільським військовим комісаріатом. 
Відповідно до положень статей 72 – 76 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням наведених приписів колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про необхідність врахування при вирішення спірних правовідносин довідки ХЕ №10901 від 22.03.2018, виданої Тернопільським військовим комісаріатом, оскільки така відповідачем як належний і допустимий доказ суду надане не була, а також не покладена в основу рішення про відмову позивачу провести спірний перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, відповідачем не доведено наявних у нього правових підстав для виключення додаткових видів грошового забезпечення позивача та неврахування їх до загальної суми грошового забезпечення при зменшенні основного розміру пенсії позивача з 89% до 70%.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 року, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02), п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Підсумовуючи наведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та при обранні способу захисту прав та інтересів позивача правильно врахував, що обрання вищенаведеного способу захисту порушених прав позивача та постановлення відповідного рішення - є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений та не призведе до подальшого порушення прав позивача при виникненні питань, пов`язаних з дотриманням його прав на належне пенсійне забезпечення та отримання раніше призначеної пенсії.
Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229,  243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 21 січня 2020 року  у справі № 500/635/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
                                                                                Повне судове рішення складено 27.05.2020