ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2429/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому просив:
-  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо перерахунку довічного грошового утримання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з січня 2018 року та провести відповідну виплату.
Позов обґрунтовано тим, що ним було подано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпосередньо до органу, що здійснює перерахунок, однак відповідачем вказаного перерахунку здійснено не було, що і стало підставою звернення з даним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в не проведенні ОСОБА_1 перерахунку довічного грошового утримання з 01.01.2018 по 31.07.2018, згідно довідки Харківського апеляційного господарського суду № 125 від 03.08.2018, з 04.12.2018 по 31.12.2018 згідно довідки Харківського апеляційного господарського суду № 198 виданої груднем 2018 року, з 01.01.2019 по 31.01.2019 на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 20 виданої січнем 2019 року за заявами позивача;
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за заявами позивача та довідками Харківського апеляційною господарського суду: на підставі довідки № 125 від 03.08.2018 за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 та довідки № 198 виданої груднем 2018 року за період з 04.12.2018 по 31.12.2018, довідки № 20 виданої січнем 2019 року за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 без обмеження його граничного розміру та виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що перерахунок щомісячного грошового утримання було проведено позивачу з 01.08.2018, враховуючи, що Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 № 2415-VIII, набрав чинності лише 22.07.2018.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Верховної Ради України від 23.12.2004 №2996-IV ОСОБА_1 звільнений з посади судді Харківського апеляційного господарського суду у відставку (а.с.49).
На підставі наказу Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2005 № 09-к та статті 43 Закону України «Про статус суддів» з 15.01.2005 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% його заробітної плати, оскільки на день звільнення стаж роботи позивача, що дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 24 рік 09 місяців 11 днів (а.с. 51).
На даний час, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ.
14 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Києві заяву про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди у зв`язку із збільшенням винагороди працюючого судді, згідно довідки № 125 від 03.08.2018 (а.с. 10-11).    
На вказане звернення відповідач листом від 04.09.2018 повідомив про направлення запиту до Пенсійного фонду України з приводу можливості проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2018 (а.с. 21).
Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві листом від 24.10.2018 №99384/03 повідомило позивача про те, що заява, яка була надіслана поштою, передбачена для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не може бути взята для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Запропоновано подати відповідну заяву до відділу обслуговування громадян №9 за адресою: вул. Озерна, 26а, м. Київ, каб. №4 або надіслати її поштою.
У подальшому, позивач на вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві подав скаргу від 12.11.2018 до Пенсійного фонду України (а.с. 14-15).
Пенсійний фонд України листом від 19.12.2018 повідомив ОСОБА_1 про необхідність особистого звернення до органу, що призначає довічне грошове утримання із заявою, за встановленою формою (а.с. 17).
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача щодо непроведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому позивач, як суддя у відставці, має право на проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання згідно довідок Харківського апеляційного господарського суду.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (надалі за текстом - Закон № 2453-VI) визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Аналогічні правові норми закріплені у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (надалі за текстом - Закон №1402-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2016 року і діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання.
У відповідності до частини четвертої статті 142 вказаного Закону у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно частини п`ятої ст. 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
У відповідності до пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (в редакції до 21.08.2018) було установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
У подальшому, 21.07.2018 в газеті «Голос України» (№ 133) було опубліковано Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 № 2415-VIII, яким внесено зміни до Закону України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема до абз. 2 п. 3 розділу ІІ та викладено вказану норму у наступній редакції: «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року».
Отже, дію Закону № 2415-VIII поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме: починаючи з 01.01.2017.
Так, у рішенні від 01.11.2018 по справі №0640/3835/18 Верховний Суд зазначив, що оклад судді є однією зі складових суддівської винагороди, а 15.05.2018 Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» № 2415-VIII були внесені зміни до пункту 3, розділу 11 Закону України № 1774-VIII та встановлено порядок обчислення грошової винагороди судді із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом «Про державний бюджет України» на відповідний рік. 
Отже, цим Законом передбачено необхідність перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи з цієї розрахункової величини, яка в майбутньому може змінюватись. Зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Тобто, у даному випадку самим законодавцем дію Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 № 2415-VII в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме, на правовідносини, починаючи з 01.01.2017.
При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 встановлено у розмірі 1762 гривень, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1921 гривня.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що необхідність проведення перерахунку з 01.01.2018 обумовлена саме наведеними правовими нормами, оскільки дію Закону України від 15.05.2018 №2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, що знаходить своє відображення безпосередньо в абз.2 п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
З матеріалів справи вбачається, що Харківським апеляційним господарським судом були видані наступні довідки, а саме:
- довідка №125 від 03.08.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання станом на 01.01.2018, згідно якої суддівська винагорода судді, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 31657,27 грн. (а.с.108);
- довідка б/н (номер і дата розмиті) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання    станом на 01.01.2018, згідно якої суддівська винагорода судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 28746, 67 гривень (зворотна сторінка а.с. 104).        
- довідка №198 від грудня 2018 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання станом на 04.12.2018, згідно якої суддівська винагорода судді, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 47485,90 грн (а.с.112);
- довідка №20 від січня 2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання станом на 01.01.2019, згідно якої суддівська винагорода судді, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 51771,77 грн (а.с. 116).
Тобто, позивач, як суддя у відставці, має право на проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання згідно довідок Харківського апеляційного господарського суду, зокрема: №125 від 03.08.2018, довідка б/н;    №198 від грудня 2018 року, № 20 від січня 2019 року.
Однак, відповідачем протиправно не було здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачеві за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 на підставі довідки № 125 від 03.08.2018 та з 04.12.2018 по 31.12.2018 на підставі довідки № 198 виданої груднем 2018 року та на підставі довідки № 20 від січня 2019 року за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Окрім того, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності судців є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Також Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Посилання апелянта на те, що оскільки Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 № 2415-VIII, набрав чинності лише 22.07.2018, тому перерахунок щомісячного грошового утримання було проведено позивачу з 01.08.2018, колегія суддів не приймає до уваги, так як дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, в даному випадку, не є тотожнім поняттям з датою, з якої позивач набув право на такий перерахунок.
При цьому, вказаний перерахунок обумовлено підвищенням суддівської винагороди через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», а дію вказаного закону поширено на весь 2018 рік, в тому числі і на січень 2018 року, що вказує на виникнення права на перерахунок довічного грошового утримання позивачу саме з 01.01.2018, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому відбуваються зміни.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук