Ухвала
 
01 червня 2020 року
м. Київ
 
справа  № 643/7882/20
провадження № 61-72вп20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, а також заявою про забезпечення позову, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони операторам інтернет-послуг - Приватному акціонерному товариству «Київстар», Товариству з обмеженою відповідальністю «Воля кабель», Товариству з обмеженою відповідальністю «Макснет», групі компаній під торговою маркою «Тріолан» - надання телекомунікаційних послуг мешканцям квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; заборони Головному управлінню Національної поліції в Харківській області та Управлінню Служби безпеки України в Харківській області використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації у вказаному будинку та сусідніх будинках і зобов`язати їх вилучити у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації; заборони Центру адміністративних послуг Харківської міської ради проводити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 .
 
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
 
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
 
29 травня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про визначення підсудності цієї справи, посилаючись на те, що ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2020 року відмовлено в задоволенні його заяви про забезпечення позову. 27 травня 2020 року він подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення до Харківського апеляційного суду, який є відповідачем у справі. 
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 26 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.
 
Частиною першою статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
 
Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
 
Сторонами в цій справі є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , а Харківський апеляційний суд не є в ній стороною.
 
Місцевим судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір про право, однак заходи забезпечення позову, про застосування яких просив заявник, не відповідають предмету позову, пред`явленого ним до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.
 
Той факт, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив заінтересованою особою Харківський апеляційний суд, не є підставою для задоволення його клопотання за статтею 26 ЦПК України, оскільки Харківський апеляційний суд не є стороною в цій справі. 
 
Враховуючи зазначене, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 26, 42, 48, 260 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                          В. А. Стрільчук