П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
25 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7631/19	
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив: визнати неправомірним та скасувати наказ відповідача №232 від 04 грудня 2019 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання відносно нього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення цієї ухвали.
Зазначену ухвалу суду надіслано позивачу за адресою, вказаною ним в позовній заяві, а саме: вул.Ак. Корольова, 2, кв.134, м .Одеса .
28 січня 2020 року конверт з копією ухвали суду від 20 грудня 2019 року повернуто до суду, про що свідчить штамп Одеського окружного адміністративного суду, із довідкою «Укрпошти», ф.20, від 24 січня 2020 року, із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Мбойе ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.160, 161 КАС України, а саме: позивачем не додано до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою); не зазначено щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; не надано ні оригінал, ні копію оспорюваного наказу, ні засвідчений витяг з нього (до позову не додано клопотання про його витребування). Залишаючи без руху позов, суд першої інстанції встановив позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення цієї ухвали та роз`яснив наслідки невиконання зазначених вимог.
Вказану копію ухвали суду надіслано позивачу за адресою, зазначеною ним самостійно в позовній заяві, а саме: вул. Ак. Корольова, 2, кв. 134, м . Одеса .
28 січня 2020 року конверт з копією ухвали суду від 20 грудня2019 року повернувся до суду першої інстанції, із довідкою «Укрпошти», ф. 20, від 24 січня 2020 року, із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Згідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Колегія суддів в свою чергу зазначає, що положеннями статті 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем самостійно визначено єдиний можливий спосіб для отримання процесуальних документів - отримання їх засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 (апелянтом було зазначено про відсутність телефонного зв`язку та електронної пошти).
При цьому, процесуальні документи направлялись на адресу, що самостійно була зазначена апелянтом, однак внаслідок бездіяльності позивача (не отримання кореспонденції у поштовому відділенні) поверталась відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
Подаючи апеляційну скаргу апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не доведено свідоме не отримання позивачем направленої на його адресу поштової кореспонденції. 
Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що визначальним критерієм є наявність об`єктивних та/або непереборних факторів, що унеможливили отримання позивачем процесуальних документів.
Апелянт вказує, що неотримання ним поштової кореспонденції відбулось внаслідок неналежного виконання працівниками поштового зв`язку своїх службових повноважень.
Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи та зазначає про наявність презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків, що узгоджується з практикою Верховного Суду, зазначеною в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 222/1402/16-а.
При цьому, апелянтом хоча і поставлено під сумнів належність виконання працівниками пошти своїх посадових обов`язків, проте не надано суду жодних доказів на підтвердження цього.
Апелянтом також зазначено, що судом першої інстанції не вжито всіх вичерпних заходів щодо належного повідомлення позивача про необхідність виконання судового рішення. 
В свою чергу, реалізації процесуальних прав залежить від волевиявлення учасників процесу.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що електронна пошта та засоби зв`язку відсутні, що позбавило суд першої інстанції можливості повідомити учасника справи у будь-який інший спосіб, окрім надсилання процесуальних документів засобами поштового зв`язку.
З огляду на зазначене колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції забезпечено належне надсилання процесуальних документів єдино можливим способом - засобами поштового зв`язку.
Натомість, апелянтом не надано жодних доказів у підтвердження об`єктивної неможливості отримання копії ухвали від 20 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без руху через неналежне виконання працівниками поштового відділення своїх посадових обов`язків.
Крім того, поштова кореспонденція, що направлялась ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції за адресою: АДРЕСА_2 , також повернулась до суду із довідкою «Укрпошти», ф.20, із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про неотримання поштової кореспонденції внаслідок власної бездіяльності апелянта.
Окрім іншого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності недоліків позовної заяви.
Так, положеннями ст.160 КАС України зазначено, що у позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Згідно з ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Водночас, позивачем не додано до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно з ч. 3 ст.161 КАС України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.
Матеріали справи не містять, а позивачем не було надано спірного наказу відповідача №232 від 04 грудня 2019 року, рівно як і не було зазначено причин неможливості його надання.
Таким чином, на час постановлення оскаржуваної ухвали, позивачем не було усунено недоліки позовної заяви внаслідок власної бездіяльності, а тому суд першої інстанції правомірно повернув її позивачеві.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.