Справа № 445/1198/17                                Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М. 
Провадження № 22-ц/811/2736/18                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 35

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Левик Я.А., Шандра М.М.
за участі секретаря: Фейір К.О.
                      з участю: представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  та її представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом правонаступників ОСОБА_6 – ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , Золочівської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 16 грудня 2005 року між нею та її сином ОСОБА_8 , було укладено Договір довічного утримання, згідно якого вона передала у власність сина, належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами по АДРЕСА_1 , за що син, згідно умов договору, зобов`язаний був надавати її довічне (до смерті) забезпечення.
У відповідності до п.12 вищевказаного Договору довічного утримання «У разі смерті ОСОБА_8 обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужуваний за цим договором житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і дворовими спорудами».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 – дружина ОСОБА_8 – її невістка успадкувала переданий йому у власність за Договором довічного утримання будинок, з приналежними господарськими будівлями та дворовими спорудами по АДРЕСА_1 .
Згідно п.6 умов Договору з 23 травня 2009 року відповідачка ОСОБА_1 зобов`язана надавати їй довічне утримання.
Відповідачка з часу отримання в спадщину будинку зобов`язань по договору довічного утримання не виконувала, отримавши в спадщину житловий будинок одразу виїхала на роботу в Польщу, а звідти в США, де перебуває на даний час.
З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог, позивачка, на підставі ст.657,755, 1301 ЦК України, просила:
розірвати договір довічного утримання (догляду) серії НМО №572434, укладений 16 грудня 2005 року між нею та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМЕ №422774, видане 23 травня 2009 року Державним нотаріусом Золочівської нотаріальної контори Львівської області Корніковській О.Л. на житловий будинок по АДРЕСА_1 з приналежними до будинку господарськими будівлями та дворовими спорудами.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Золочівської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом – задоволено.
Розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , укладений 16 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Плотицею Ганною Дмитрівною, зареєстрований в реєстрі за №2682.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 за законом, видане 23 травня 2009 року державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Папірянською О.О., зареєстроване в реєстрі за № 1412, на ім`я ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 2 118,45 грн. 
Рішення суду через свого представника  ОСОБА_5 оскаржила  ОСОБА_1 . 
Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Звертає увагу, що після смерті її чоловіка – ОСОБА_8 вона успадкувала за законом будинковолодіння та покладені на нього обов`язки згідно спірного Договору довічного утримання від 16 грудня 2005 року. Обов`язки згідно договору довічного утримання виконувала належним чином, однак у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та за згодою з ОСОБА_6 , для можливості належного її забезпечення вона змушена була виїхати за кордон на роботу. В подальшому, догляд за ОСОБА_6 вона здійснювала через ОСОБА_9 . При зустрічі з ОСОБА_6 вона передавала їй грошові кошти, одяг, побутову хімію, продукти та інші речі першої необхідності. Стверджує, що вона забезпечувала ОСОБА_6 щоденний догляд, грошові кошти та всі необхідні речі для задоволення її життєвих потреб.
Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 у віці 78 років померла.
Ухвалою судового засідання від 22 січня 2020 року залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в якості правонаступників померлої позивачки ОСОБА_6 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, правонаступника ОСОБА_6 – ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 744, 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За приписами ст. 757 ЦК України, у випадку смерті набувача, обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.
Відповідно до ст. 755, 756 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно із дублікату договору довічного утримання (догляду), що був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 16 грудня 2005 року, позивачка передала у власність останнього житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартість будинку оцінена в 45 015,00 грн.
Відповідно до п. 6 вказаного договору, ОСОБА_8 зобов`язувався надати позивачу довічне забезпечення, а саме: забезпечити її житлом у відчужуваному будинку, щоденним триразовим харчуванням, одягом, взуттям, лікувальними засобами, пранням речей, надати побутові послуг та ін.
Грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача визначена договором на рівні не менше половини мінімальної заробітної плати, що передбачено п. 7 договору.
Право власності на зазначений житловий будинок виникло у ОСОБА_8 з моменту державної реєстрації договору.
Договір довічного утримання (догляду) посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Плотицею Г.Д., зареєстрований в реєстрі за №2682 (а.с.4-5).
ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , що засвідчується дублікатом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції 13.07.2006 року (а.с.8).
У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Як вбачається із дубліката свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , що виданий Золочівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 11 липня 2017 року, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Належний ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувала відповідачка ОСОБА_1 , що засвідчується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 травня 2009 року державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Папірянською О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1412.
Окрім цього, із вказаного свідоцтва про право на спадщину вбачається, що таке видано на житловий будинок шлакоблочний, зазначений в плані під літерами «А-1», що складається із 4-ох кімнат житловою площею 68,4 кв.м., та 1-єї кухні, загальна площа 11,1 кв.м, літня кухня шлакоблочна –«Б», сарай цегляний – «В», сарай дерев`яний – «Г», гараж цегляний –«Д», дворові споруди –«1-3», що знаходяться в АДРЕСА_1 , належного померлому на підставі договору довічного утримання (догляду), посвідченого Плотицею Г.Д., приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області 16 грудня 2005 року за реєстром №2682 та зареєстрованого у Золочівському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 20 січня 2000 року. Оцінка спадкового майна становить 147 845,00 гривень (а.с.7).
ОСОБА_6 за життя була людиною з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Управлінням пенсійного фонду України у Золочівському районі Львівської області 20 березня 2006 року проживала та була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 .
Окрім цього, в зазначеному будинку зареєстровані, але не проживають відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області № 953 від 23.10.2017 року.
Як вбачається із виписного епікризу №9117, ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 31серпня 2016 року по 08 вересня 2016 року.
В суді першої інстанції 25 жовтня 2017 року ОСОБА_6 свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що її невістка ОСОБА_1 не виконує умови договору довічного утримання. До неї ніхто не приходить і нічого не допомагає. Вона сама оплачує всі комунальні послуги із своєї пенсії, яка становить 1400 гривень, інших доходів у неї немає.
Після того як помер її син, вона залишилась сама. ОСОБА_1 допомагала їй до того часу, поки не отримала свідоцтво про право на спадщину, а дальше не цікавилася нею. Ще в червні відповідачка поїхала і до тепер її немає (т.1 а.с.54-55; диск за 25.10.2017 року: 11:08:20 – 11:11:5).
Будучи допитаними в суді першої інстанції в якості свідків, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , надали суду показання, що є сусідами ОСОБА_6 та проживають в с. Вороняки Золочівського району Львівської області. Син позивача - ОСОБА_8 помер в 2008 році, з того часу їй ніхто не допомагає, вона проживає одна та сама про себе дбає. Відповідач ОСОБА_1 з позивачем не проживає та за нею не доглядає, востаннє вони її бачили близько шести місяців тому назад. У позивача є ще доньки, однак про неї вони теж належним чином не піклуються.
Як зазначено у п.6 Договору довічного утримання від 16 грудня 2005 року обов`язок ОСОБА_1 по наданню ОСОБА_6 довічного забезпечення визначається у вигляді:
забезпечення права безоплатного довічного проживання у відчужуваному будинку;
забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням;
забезпеченням придатним для носіння одягом та взуттям;
надання побутових послуг (прання білизни, послуг перукаря, тощо);
забезпечення належними лікувальними засобами, на підставі лікарняних рецептів;
забезпечення послуг адвокатів та нотаріусів.
У той же час встановлено, що ОСОБА_6 самостійно сплачувала комунальні платежі із своєї пенсії 1400 гривень, не була забезпечена щоденним належним харчуванням, їй нікому було випрати одяг і.т.д., сказати добре слово, підтримати морально. 
Такі дії відповідачки призвели до того, що позивачка, цілком свідомо, звернулася з позовними вимогами про розірвання договору довічного утримання.
За життя ОСОБА_6 не відмовлялася від своїх позовних вимог.
З урахуванням зазначених обставин, на підставі системного аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 мала щоденний догляд, грошові кошти та всі речі необхідні для задоволення її життєвих потреб спростовуються поясненнями останньої в судовому засіданні 25 жовтня 2017 року. У своїх поясненнях ОСОБА_6 не згадувала про наявність у неї коштів як і те, що мала щоденний догляд від сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Зазначені свідки, як встановлено в суді апеляційної інстанції, час від часу заходили до ОСОБА_6 , інколи приносили їсти, однак всі вони працюють на роботах у м. Львові, щодня виїжджали з дому о 7 год. 30 хв. і поверталися до дому вже під вечір. Їх «наглядання» за ОСОБА_6 жодним чином не заміняє постійний догляд визначений п.6 договору довічного утримання.
Письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про те, вони у 2016-2017 році вони залишили у рідних та знайомих близько 2500 доларів США на проживання та харчування ОСОБА_6 протирічать поясненням останньої даних в суді першої інстанції.
Такі пояснення не можуть вказувати на належне виконання умов ОСОБА_1 договору довічного утримання від 16 грудня 2005 року.
Виїжджаючи за кордон на тривалий термін ОСОБА_1 мала розуміти, що залишає ОСОБА_6 саму і жодні сусіди та долари США не замінять останній постійний догляд, якого потребує людина у такому віці.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 – залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Левик Я.А.

Шандра М.М.