Ухвала
іменем України
 
18 травня 2020 року
м. Київ
справа № 664/2522/15-к
провадження № 51-2286ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миролюбівка Нововоронцовського району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу — за вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 15 листопада 2012 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільненого у зв`язку з відбуттям строку покарання 9 січня 2015 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 цього Кодексу.
Встановлені обставини
За вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня
2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо судових витрат і долі речових доказів.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 13 лютого 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника та частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 .
На підставі п. «в» ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада
2015 року № 838-VIII зараховано обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10 червня 2019 року
по 13 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставі порушення зазначеними судами вимог кримінального процесуального закону.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення та які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону захисник, формально посилаючись у касаційній скарзі на порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування незаконності вироку відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, які конкретно положення цього Кодексу порушив суд першої інстанції, у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого рішення, чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду з огляду на положення статей 370 і 374 КПК, а також ч. 2 ст. 186 КК в їх взаємозв`язку.
В касаційній скарзі взагалі не зазначено, у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду відповідно до положень ст. 412 КПК.
Захисник не вказав, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, визнавши їх при цьому необґрунтованими. Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів сторони захисту в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на однобічності судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали міський та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК
не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3