Дата документу 09.06.2020 Справа № 328/1438/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 328/1438/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
№ 22-ц/807/1917/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Токмацької міської ради, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Токмацької міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ

В травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Токмацької міської ради.

В обґрунтування позову зазначала, що з жовтня 2016 року по червень 2019 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду розірвано. Від даного шлюбу сторони по справі мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В травні 2019 року позивачка разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переїхала до своєї сестри ОСОБА_4 , оскільки у будинку матері за адресою: АДРЕСА_1 , на той час проводився капітальний ремонт. Між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на зазначені обставини спросила суд, просила визначити місце проживання дитини разом з нею.

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Токмацької міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що з жовтня 2016 року по червень 2019 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду розірвано. Фактично разом не мешкають з 07 травня 2019 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу окремого проживання донька періодично проживає з ним. Коли дитина повертається до нього від матері, то має занедбаний вигляд. Також зазначає, що дбайливо відноситься до дитини, матеріально її забезпечує всім необхідним.

Посилаючись на зазначені обставини спросив суд, визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що з жовтня 2016 року по червень 2019 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області розірвано. Фактично разом не мешкають з 07 травня 2019 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після припинення шлюбних відносин у сторін виник спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом першої інстанції при вирішенні спору щодо визначенням місця проживання дитини були враховані фактичні обставини справи та надані сторонами докази.

Зокрема, позивач ОСОБА_2 за довідкою ДЗ №24 «Журавлик» від 13.05.2019р. тобто дитячого дошкільного закладу, який відвідує дитина, приймає безпосередню участь у вихованні своєї доньки (арк. 9, том 1).

Судом враховано що ОСОБА_2 працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_5 та отримує стабільну заробітну плату, виключно позитивно характеризується за місцем роботи.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що за характером роботи мати не може приділяти належну увагу дитині, тому що чотири дні поспіль працює до пізньої години, не є переконливим, позаяк сам по собі характер роботи матері не може бути єдиною підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.

До того ж батько також має мінливий графік роботи, який передбачає цілодобові періодичні перебування на роботі.

Сторони добровільно домовлялися про те, що донька буде перебувати в родині батька, коли ОСОБА_2 буде на роботі.

На час розгляду справи обоє з батьків позитивно характеризуються, мають належні умови для проживання, виховання та утримання дитини, за висновком органу опіки та піклування обидва з батьків рівною мірою мають необхідні якості вихователя.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, судова колегія враховує стать та вік дитини, відсутність перешкод з боку матері щодо спілкування батька з дитиною та його участі у вихованні, в тому числі відсутність заборони періодичного перебування дитини у батька.

Зазначене свідчить про дотримання сторонами принципів Конвенції про права дитини, за положеннями якої обидва батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини та право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При вирішенні спору, суд першої інстанції врахував положення чинного національного та міжнародного законодавства, усталену практику Європейського суду.

Так, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що з системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. 

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у трирічному віці дівчинка не може бути позбавлена постійного догляду та виховання з боку матері і проживання з матір`ю, яке сприятиме розвитку дитини, як психологічному так і фізичному.

Крім того, судова колегія враховує, що батьками створені умови, за яких дитина фактично має можливість спілкуватися з обома батьками та отримувати від них турботу, увагу, виховання, що, безсумнівно, позитивно впливає на адаптування дитини до розлучення батьків та їх окреме проживання.

Як зазначала позивач, позов був обумовлений тим, що батько без її відома забирав доньку з дитячого садочку до себе та протягом трьох днів не дозволяв матері бачитися з дитиною, що створювало невизначеність у питаннях місця проживання дитини, а відтак виникла необхідність врегулювання в судовому порядку питань визначення місця проживання дитини.

Посилання апелянта – батька дитини на те, що мати зловживає спиртними напоями та залишає дитину без нагляду, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими доказами щодо характеристики позивача.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що ухвалене ним рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, дорослішання, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень батька з дитиною.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення основних позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 р.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков