ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005374 пров. № А/857/1682/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2019 року  у справі  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування вимоги та рішень,- 

суддя в 1-й інстанції Карпяк О.О.,
час ухвалення рішення - 16.12.2019 року, 17:02 год.,  
місце ухвалення рішення - м.Львів,
дата складання повного тексту рішення - 26.12.2019 року,

                                                                 в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування вимоги та рішень. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано вимогу про сплату боргу від 06.08.2019 року №Ф-0000231307, рішення від 06.08.2019 року №0000241307, рішення від 06.08.2019 року №0000251307, винесені Головним управлінням ДФС у Львівській області.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що ОСОБА_1 протягом 2015 року здійснювала будівництво багатоквартирних житлових будинків та протягом лютого 2016 року систематичний продаж об`єктів нерухомого майна фізичним особам. За період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року ОСОБА_1 отримала дохід від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна в сумі 4279193,00 грн. за ознакою доходу " 104". Відповідно, починаючи з 18.02.2016 року, тобто з моменту першого продажу нерухомості платник податків-фізична особа ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність за КВЕД " 68.10" - купівля та продаж власного нерухомого майна. Згідно статті 16 Податкового кодексу України  платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Отже, комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна є систематичною діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_1 , а отже, вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.
Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
При цьому, 13.05.2020 за допомогою засобів електронного зв`язку до апеляційного суду надійшла письмова заяви ГУ ДПС у Львівській області про відкладення розгляду справи із покликанням на запровадження в Україні карантину
За результатами розгляду такого клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. 
Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9-рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Водночас, апеляційний суд вже відкладав розгляд справи за аналогічним клопотанням, для забезпечення участі сторін в судовому засіданні, однак відповідачем не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції тощо.
Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі "Varela Assalino contre le Portugal" (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав. 
Головним управлінням ДФС у Львівській області в березні - липні 2019 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої було складено акт перевірки від 05.07.2019 року № 995/13.7/ НОМЕР_1 Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015  по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016. Згідно акта перевірки ревізором встановлено порушення п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2.ч.1.ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз. 3, абз.5 ч.8.ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI.
На підставі акта були винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.08.2019 р. № Ф-0000231307, із зобов`язанням  позивача сплатити суми недоїмки з  єдиного внеску в розмірі 10 770,32 грн., рішення від 06.08.2019 р. № 0000241307, яким, за порушення  п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2.ч.1.ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз.3, абз.5 ч.8.ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штрафні санкції в розмірі 3 231,10 грн., рішення від 06.08.2019 р. № 0000251307, яким за порушення п.2 ст.6  та на підставі п.7. ч.11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штрафні санкції в розмірі 170 грн.
Позивач подала заперечення на акт перевірки від 05.07.2019 року № 995/13.7/ НОМЕР_1 . На що отримала відповідь Головного управління ДФС у Львівській області від 02.08.2019 року № 38032/10/13, якою повідомлено ОСОБА_1 про прийняття рішення комісією з розгляду спірних питань про правомірність та достатню обґрунтованість висновків акту перевірки  від 05.07.2019 року № 995/13.7/ НОМЕР_1 .
Згідно статті 42 Господарського кодексу України,  підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відповідно до пункт 2 частини другої статті 55 Господарського Кодексу України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
В ч. 1 статті 58 Господарського кодексу України    зазначається, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Згідно пп.20.1.4 п.20.1  ст.20, п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України контролюючим органом надані повноваження на витребування від платників податків пояснень, первинних документів, а також й інших документів, що мають стосунок до обчислення податків і зборів, перелік яких законом не обмежений.
Згідно положень п. 1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV  заявником на присвоєння статусу підприємця, може бути тільки фізична особа, яка має намір стати підприємцем, або уповноважена нею особа - у разі подання документів для державної реєстрації фізичної особи підприємцем фізична особа, яка має намір стати підприємцем, або уповноважена нею особа - у разі подання документів для державної реєстрації фізичної особи підприємцем
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI). Взяття на облік фізичних осіб - підприємців, зазначених  у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).
Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162).
Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).
Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не представлено суду копії документів, які б підтвердили інформацію, що ОСОБА_1 , на момент реалізації квартир була зареєстрована фізичною особою -  підприємцем.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що норми Податкового кодексу України та Закону України № 2464-VI не надають повноважень  контролюючому органу за власною ініціативою без наявності заяви та звітності платника єдиного внеску встановлювати статуту підприємця та відповідно нараховувати єдиний внесок. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2016 році у відповідності до вимого п. 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України перераховано до бюджету 213959,65 грн. податку на доходи фізичних осіб з доходу в сумі 4279139,0 грн., отриманого при нотаріальному посвідчені договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Вказані обставини відображені у акті перевірки.
Як вбачається з акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області від 05.07.2019 року №995/13.7/ НОМЕР_1 та рішень від 06.08.2019 р., контролюючим органом зазначено порушення позивачем п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2.ч.1.ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз.3, абз.5 ч.8.ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Дослідивши правові положення даних статей, суд встановив, що статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено платників єдиного внеску і згідно п. 4 ч. 1  даної статті, ними є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. 
Відтак, оскільки відповідачем не представлено суду доказів, які б підтверджували статус Пелещак О.В. як фізичної особи - підприємця, то визнання відповідачем   ОСОБА_1 платником єдиного внеску є протиправним, як і решта, порушень абз.1 п.2.ч.1.ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз.3, абз.5 ч.8.ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", через те, що дані норми передбачені для платників єдиного внеску.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що в рішенні від 06.08.2019 р. №0000251307 зазначається порушення п. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", встановлене на підставі акта перевірки від 05.07.2019 року №995/13.7/ НОМЕР_1 , про те в даному акті порушення статті 6 вище наведеного Закону не виявлено.
Відповідно до  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005374 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13 травня 2020 року