Постанова                                      
Іменем України                                 
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 372/4353/13-ц
провадження № 61-12399св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
скаржник (боржник) - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиця Артем Володимирович, акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А. В. (далі - державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області).
Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 44497865, яке відкрите 16 лютого 2018 року на виконання виконавчого листа № 2-1578/13, виданого Обухівським районним судом Київської області від 25 лютого 2014 року. Про відкриття виконавчого провадження його не було повідомлено.
Вказував, що державним виконавцем передано на примусову реалізацію нерухоме майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 70,4 кв. м та земельна ділянка, загальною площею     0,0528 га, кадастровий номер 3222485202:02:002:0112, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 через систему електронних торгів арештованого майна (Сетам).
Згідно протоколу Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»)                М 313408, сформованого відносно лоту М 257945, перші електронні торги з примусової реалізації садового будинку не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. Державним виконавцем 19 лютого                           2018 року прийнято постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та оформлено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
Вважав, що постанова про передачу майна стягувачу прийнята з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки порушено процедуру передачі майна стягувачу. Судове рішення стосувалося стягнення боргу, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак передача майна стягувачу можлива була лише після проведення трьох обов'язкових торгів.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелиці А. В. від 19 лютого 2018 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна  стягувачу.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 січня                    2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області від 19 лютого 2018 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19 лютого 2018 року.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області було порушено процедуру передачі майна стягувачу, а саме, проведено одні торги замість трьох, передбачених статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційні скарги акціонерного товариства «Універсал Банк» та відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області задоволено.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2019 року скасовано.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд не врахував того, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Крім того, акціонерне товариство «Універсал Банк» є одночасно і стягувачем і іпотекодержателем майна, яке виставлено на примусову реалізацію через електронні торги.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 12 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 березня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в апеляційному суді. Зазначає, що на перших електронних торгах нерухоме майно не було реалізовано, а тому відповідно до частини п'ятої                           статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» мали бути проведені другі та треті електронні торги із встановленням відповідної ціни нерухомого майно. Вже після третіх торгів у разі нереалізації майна державний виконавець про це повідомляє стягувача та пропонує йому залишити за собою нереалізоване майно, а у разі згоди стягувача таке майно передається останньому за ціною третіх електронних торгів.
Посилається на те, що відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області було порушено процедуру передачі майна стягувачу, зокрема, проведено одні торги замість трьох обов'язкових.
Таким чином, передача майна стягувачу у рахунок погашення боргу є незаконною, а постанова державного виконавця підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» здійснює заходи, які встановлені виконавчим документом і вказаним законом, тобто керується тільки цим законом.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 від акціонерного товариства «Універсал Банк», у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 44497865 від 22 серпня                2014 року про стягнення в солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 012-2900/756-0330 від 19 жовтня 2007 року на суму                            300 112,05 швейцарських франків, що за офіційним курсом Національного банку України складає 2 468 841 грн 76 коп.; за кредитним договором                               № 012-2902/756-0486 від 19 листопада 2007 року в сумі                                                 81 872,16 швейцарських франків, що за офіційним курсом Національного банку України складає 676 476 грн 92 коп., та судового збору 3 441 грн.
 
22 серпня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони його відчуження.
 
Постановою від 02 червня 2017 року призначено суб`єктом оціночної діяльності приватне підприємство «Центр незалежної оцінки та експертизи», яким 27 липня 2017 року складено звіт про незалежну оцінку майна, яким визначена ринкова вартість нерухомого майна у розмірі 1 432 800 грн. До такого нерухомого майна належать садовий будинок, загальною площею  70,4 кв. м та земельна ділянка, загальною площею 0,0528 га, кадастровий номер 3222485202:02:002:0112, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яке з 19 жовтня 2007 року перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки               від 19 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк».
 
В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем передано на примусову реалізацію вказане нерухоме майно через систему електронних торгів арештованого майна (Сетам).
 
Згідно протоколу Державного підприємства «Сетам» М 313408, сформованого відносно лоту М 257945, перші електронні торги з примусової реалізації - садового будинку та земельної ділянки не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.
 
19 лютого 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та оформлено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19 лютого                 2018 року.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону  від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи (у тому числі державні виконавці) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.  
 
За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
 
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
 
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
 
Розділом VІI визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, статтями 56 та 61 цього Закону передбачено арешт майна боржника та порядок його реалізації.
 
Положеннями статті 51 цього Закону (тут і надалі у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови) визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
 
Відтак норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
 
Вказане відповідає правовій позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1680цс16.
 
Відповідно до статті 49 Закону України «Про іпотеку» протягом 10 днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів.
 
Судами встановлено, що АТ «Універсал Банк» є одночасно і стягувачем і іпотекодержателем майна, яке виставлено на примусову реалізацію через електронні торги.
 
Перші електронні торги з реалізації майна не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.
 
02 лютого 2018 року стягувач подав заяву про залишення за собою нереалізованого на торгах майна за ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів.
 
Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.
 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 не зазначав, що він має грошові кошти чи інше рухоме чи нерухоме майно для погашення заборгованості на виконання рішення суду. У ході виконавчого провадження державним виконавцем також не виявлено у боржника грошових коштів чи іншого майна, крім іпотечного, для задоволення вимог стягувача.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи судове рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелиця А. В., виносячи постанову від 19 лютого 2018 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна  стягувачу, діяв у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».
 
Доводи касаційної скарги про те, що спірні правовідносини регулюються лише Законом України «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки спростовуються правовим висновком наведеної вище постанови Верховного Суду України.
 
Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що його не повідомляли про розгляд справив суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційним судом неодноразово надсилались судові повістки на адреси, вказані заявником у скарзі на дії та рішення державного виконавця, які повернулись до суду «за закінченням терміну зберігання»
Разом із тим, у скарзі на дії та рішення державного виконавця Тільним Є . О. було вказано свого представника - ОСОБА_4 , яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення була обізнана про розгляд справи 04 червня 2019 року, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення          від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). 
Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог              статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович