Постанова
Іменем України 
 
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/3204/17
провадження № 61-3105св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Клайт»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клайт» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Клайт» (далі - ТОВ «Клайт») про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Уточнена позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з вини ОСОБА_2 , який на час пригоди працював у ТОВ «Клайт». Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, середньої тяжкості, у зв`язку з чим ним на лікування витрачено кошти у розмірі 3 000 грн 64 коп.
До ДТП він займався підприємницькою діяльністю - вантажними перевезеннями - і отримував прибуток. Після ДТП він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, а після виписки з лікарні продовжував лікуватись амбулаторно, що тривало кілька місяців. Весь цей час він не міг займатись своєю підприємницькою діяльністю, отримувати дохід та забезпечувати свою родину.
Розмір його доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я, зважаючи на його річний дохід (303 200 грн) за минулий звітний період становить 25 266 грн. Оскільки з травня до вересня 2013 року через отриману травму він не міг займатись підприємницькою діяльністю, то відповідачі повинні відшкодувати йому збитки у розмірі 126 333 грн. 
Крім того, винними діями ОСОБА_2 йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його здоров`я підірвано, він втратив можливість на певний час вільно пересуватись, постійно болить спина та паморочиться голова, він постійно має відвідувати лікарів, проходити курси лікування та реабілітації в лікарнях, у зв`язку з чим не може повноцінно жити та нормально працювати. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 3 000 грн 64 коп., упущену вигоду в розмірі 126 333 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Клайт» на користь ОСОБА_1 на відшкодування коштів, витрачених на лікування, - 3 000 грн 64 коп. та дохід, втрачений внаслідок ушкодження здоров`я, - 84 330 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
У іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції, відхиляючи апеляційну скаргу ТОВ «Клайт», залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходив з того, що ТОВ «Клайт» не надано суду доказів, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, і ОСОБА_2 керував автомобілем не під час виконання своїх службових обов`язків. Тому відповідно до вимог статей 22, 1172, 1187, 1195 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) саме ТОВ «Клайт» повинно відшкодовувати шкоду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Клайт», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог до ТОВ «Клайт».
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували вимоги частини четвертої статті 1187 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки в разі застосування цієї норми матеріального права суди повинні були стягнути на користь позивача майнову та моральну шкоду з обох відповідачів у відповідних частинах.
Суди не звернули уваги на те, що на час вчинення ДТП ОСОБА_2 не виконував ніякої роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями або за дорученням ТОВ «Клайт». Тому, враховуючи наведене,  сам факт перебування ОСОБА_2 та ТОВ «Клайт» у трудових відносинах не свідчить про те, що ТОВ «Клайт» зобов`язане відшкодовувати позивачу шкоду.
Також, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Клайт» на користь позивача упущеної вигоди, суди не звернули уваги на те, чи було встановлено у ОСОБА_1 ступінь втрати професійної або загальної працездатності у зв`язку з каліцтвом, і безпідставно визначили розмір його втраченого доходу без урахування такого ступеня. 
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 26 листопада 2008 року (провадження № 6-13284св08). Розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов`язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.
У порушення вимог статті 1195 ЦК України суди не звернули уваги на те, що в період перебування позивача на лікуванні він отримував дохід, що, у свою чергу, свідчить не про відсутність працездатності, а про її зменшення.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що суди попередніх інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Відзив на касаційну скаргу ТОВ «Клайт» від ОСОБА_2 не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Клайт» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року і витребувано із Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/3204/17.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
15 травня 2013 року близько 16:30 ОСОБА_2 , керуючи маршрутним автобусом марки «РУТА 20-СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався за маршрутом № 741 на вул. Зеленій у м. Вишневому зі сторони вул. Жовтневої (Європейської) в напрямку вул. Лесі Українки. Рухаючись у вказаному напрямку, перед виїздом на нерегульоване перехрестя з вул. Лесі Українки в напрямку вул. Залізничної, ОСОБА_2 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не переконався, що подальший рух буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, відхилився від затвердженого маршруту та, як наслідок, не надав переваги в русі транспортному засобу, який наближався до перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки КАМАЗ-5410, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у щепленні з напівпричепом марки ОДАЗ 9370, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі - вул. Лесі Українки зі сторони вул. Святошинської в м. Вишневому.
 
Таким чином, водій ОСОБА_2 грубо порушив вимоги пункту 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); підпункту «б» пункту 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); пункту 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); пункту 16.11 (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
 
Внаслідок ДТП водій автомобіля КАМАЗ-5410, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді хребтово-спинномозкової травми, що супроводжувалась переломом 12-го грудного хребця, яка згідно з висновким експерта від 10-22 липня 2013 року № 148/Д, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості як така, що викликала довготривалий розлад здоров`я.
 
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. 
На підставі статті 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов`язок, передбачений статтею 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «Клайт» на користь ОСОБА_1 26 500 грн 32 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 500 грн 32 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди. 
У іншій частині вимог відмовлено.
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_2 , у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. 
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
 
Вироком встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля КАМАЗ-5410, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та користувачем напівпричепа ОДАЗ 9370, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
 
ОСОБА_2 має посвідчення водія серії НОМЕР_5 , видане 02 лютого 2005 року, та право керування транспортними засобами категорії «В», «С», «D». Автобусом «РУТА 20-СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_6 , виданого ТОВ «Клайт».
 
У ТОВ «Клайт» ОСОБА_2 працював водієм на підставі наказу від 07 травня 2013 року № 6, про що зроблений запис у його трудову книжку.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та апеляційного суду відповідають.
 
У частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної інстанції не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються в касаційному порядку. 
 
Згідно із частинами першою, третьою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
У частині першій статті 60 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній на час розгляду справи, закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.
 
Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.
 
Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини завдавача шкоди.
 
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
 
У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).
 
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
 
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (провадження № 6-108цс13).
 
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року (провадження № 6-933цс16).
 
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що ТОВ «Клайт» не надано суду доказів використання водієм ОСОБА_2 службового автомобіля не в службових цілях, а також доказів неправомірності заволодіння ним.
 
Відповідно до частин другої, третьої і четвертої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
 
У пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).
 
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 під час ДТП керував автобусом РУТА 20-СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Клайт».
 
Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем і під час ДТП, внаслідок якої позивачу було завдано шкоди, виконував трудові обов`язки водія підприємства, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за шкоду, завдану працівником, несе відповідальність роботодавець - ТОВ «Клайт».
 
Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України збитками визначаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викладені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 07 серпня 2008 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом його діяльності є вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань від 15 березня 2017 року № 1002323628. 
 
Відповідно до статті 1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.
 
Розмір доходу, втраченого фізичною особою, яка самостійно забезпечує себе роботою (адвокатом, особою, зайнятою творчою діяльністю, та іншими), визначається у порядку, встановленому частинами першою-третьою цієї статті.
 
З довідки Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 04 вересня 2017 року вбачається, що сума доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2012 рік складає: І квартал - 37 200 грн, ІІ квартал - 56 000 грн, ІІІ квартал - 117 000 грн, IV квартал - 9 3000 грн (загальний розмір - 303 200 грн, середньомісячний - 25 266 грн); за 2013 рік складає: І квартал - 55 000 грн, ІІ квартал - 34 000 грн, ІІІ квартал - 8 000 грн, IV квартал - 96 500 грн.
 
Внаслідок ДТП водій автомобіля КАМАЗ-5410, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді хребтово-спинномозкової травми, що супроводжувалась переломом 12-го грудного хребця, яка згідно висновку експерта від 10-22 липня 2013 року № 148/Д, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості як така, що викликала довготривалий розлад здоров`я.
 
Відповідно до листа Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району Київської області № 5002 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 15 травня до 14 червня 2013 року, 21 травня 2013 року - виконана операція; при виписці на амбулаторне лікування рекомендовано: ортопедичний режим, ЛФК, кальцемін адванс, перев`язки в поліклініці, ходіння на милицях.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що враховуючи характер травми, тривалість лікування, втрату реальних доходів, які б позивач міг отримати за звичайних обставин, якби не травма, яка викликала довготривалий розлад здоров`я, що унеможливлює керування транспортним засобом, необхідність лікування та реабілітації з травня до вересня 2013 року, з ТОВ «Клайт» підлягає стягненню упущена вигода в розмірі 84 330 грн.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клайт» залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                   Б. І. Гулько

                                                                                                                   Р. А. Лідовець

                                                                                                                   Ю. В. Черняк