ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5806/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (суддя Лазаренко М.С.) у справі №280/5806/19 за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення добових за час перебування у відрядженні, - 

                                                             встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати дії відповідача протиправними;
- стягнути з відповідача на користь позивача суму добових за час перебування у відрядженні в розмірі 2400,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є прапорщиком за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України та перебуває на посаді головного старшини цієї частини. Зазначав, що протягом 2014 року декілька разів перебував у службових відрядженнях. Проте, військовою частиною НОМЕР_1 не виплачені кошти за службові відрядженні у розмірі 2400,00 грн. Вважав такі дії відповідача протиправними та просив задовольнити заявлені позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про наявну заборгованість військової частини НОМЕР_1 перед позивачем у розмірі 2400,0грн., яка становить суму невиплачених добових у зв`язку з перебуванням позивача у відрядженнях, що підтверджується відповідними авансовими звітами.
З приводу аргументів відповідача про пропуск позивачем строків звернення з позовом до суду, суд першої інстанції зазначив те, що добові витрати входять до структури заробітної плати, у зв`язку з чим на їх стягнення строки позовної давності не застосовуються.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що на вимогу про сплату добових витрат не розповсюджуються строки давності. З цього приводу скаржник вказує на те, що добові витрати не відносяться до фонду заробітної плати, а отже положення ч.2 ст.233 КЗпП України, на яку послався суд першої інстанції, не можуть бути застосовані у спірних відносинах.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі на посаді головного старшини у Військовій частині НОМЕР_1 .
Протягом 2014 року ОСОБА_1 неодноразового перебував у відрядження в межах України, зокрема:
- згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2014 № 83 позивач був відряджений у АДРЕСА_1 днів з 14.03.2014 по 12.04.2014 з метою чергування. Відрядження було продовжено по 07.05.2014 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2014 №83. Підставою видачі такого наказу стало розпорядження начальника штабу командування повітряних сил від 14.03.2014 року 350/130/863/41-45. Вищезазначена інформація підтверджується доданим до заяви посвідченням про відрядження та звітом про використання коштів.
- згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2014 № 104 позивач був відряджений у м. Дніпропетровськ, військову частину НОМЕР_2 на 30 днів з 07.05.2014 по 05.06.2014 з метою здачі палива. Підставою видачі такого наказу стало телеграма начальника штабу і командування повітряних сил від 14.03.2014 року 350/130/863/41-45 Вищезазначена інформація підтверджується доданим до заяви посвідченням про відрядження та звітом про використання коштів.
- згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2014 № 128 позивач був відряджений у м. Дніпропетровськ, військову частину НОМЕР_2 на 30 днів з 04.06.2014 по 03.07.2014 з метою здачі палива. Підставою видачі такого наказу стало розпорядження начальника штабу командування повітряних сил від 14.03.2014 року 350/130/863/41-45. Вищезазначена інформація підтверджується доданим до заяви посвідченням про відрядження та звітом про використання коштів.
Заборгованість відповідача перед позивачем становить 2400,0грн, що підтверджується авансовими звітами по оплаті витрат на відрядження, які подані до фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 .
Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Як вбачається з апеляційної скарги відповідачем фактично не заперечується заборгованість перед позивачем по сплаті добових витрат у вказаній сумі. Натомість, за позицією відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом про стягнення вказаної заборгованості.
Надаючи оцінку таким аргументам відповідача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що добові витрати входять до структури заробітної плати, у зв`язку з чим на їх стягнення строки позовної давності не застосовуються.
Так постановою КМУ від 02.02.2011р. №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», Інструкцією про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 20.02.2017 № 105, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.03.2017 №364/30232, передбачено відшкодування військовослужбовцям добових витрат, понесених у зв`язку з відрядженням.
Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 “Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів” сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.
Відповідно із ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату парці» до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Отже до додаткової заробітної плати, яка становить структуру заробітної плати, входять компенсаційні виплати.
У свою чергу компенсаційні виплати - це грошові виплати, що здійснюються у передбачених законом випадках для відшкодування працівникам додаткових витрат, яких вони зазнали у зв`язку: з виконанням трудових обов`язків чи переведенням на роботу в іншу місцевість, особливим характером роботи та ін. 
Так ч.1,2 ст.121 КЗпП України передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.
Отже за своєю правовою природою добові витрати є компенсаційними виплатами, які, як зазначено вище, входять до структури заробітної плати.
Згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на вимогу про стягнення добових витрат не застосовуються строки позовної давності.
Щодо можливості застосування у спірних відносин положень законодавства про працю, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки спеціальним законодавством не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці, то застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані.
Аргументи відповідача, з посиланням на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики від 13.01.2004р. №5, про те, що добові витрати не відносяться до фонду заробітної плати, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки ті чи інші фонди виплат, у розумінні статистики, не можуть свідчити про те, що добові витрати не є компенсаційними виплатами та те, що компенсаційні виплати не відносяться до структури заробітної плати, яка визначена ст.2 Закону України «Про оплату праці».
Дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими останній пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 у справі №280/5806/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Повне судове рішення складено 11.06.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк