У Х В А Л А 
17 червня 2020 року
м. Київ
справа № 638/7211/19
провадження № 61-8324 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, 
В С Т А Н О В И В :
У травні 2019 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до                                                  ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 30 листопада 2013 року у сумі 5 000,00 доларів США.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада           2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30 березня 2020 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 5 000,00 доларів США, з урахуванням сплаченої суми боргу у розмірі 3 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, на виконання умов якого відповідач надав позивачу розписку, у якій зазначив усі істотні умови договору, а саме - грошову суму позики та валюту зобов`язання. ОСОБА_3 не оспорюється факт повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн у 2017 році, однак в іншій частині відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за договором позики, що є підставою для примусового стягнення із нього на користь позивача залишку суми боргу. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що аудіозаписи на флеш-накопичувачі та покази свідків не є належними та допустимими доказами на підтвердження виконання відповідачем боргових зобов`язань.
Оскільки кінцевої дати повернення боргу в розписці не зазначено, 14 та                  28 лютого 2019 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу в строк до 01 березня та 15 березня 2019 року, отже саме з цього часу необхідно обчислювати перебіг позовної давності. Позовну заяву до суду ОСОБА_3 подав в травні 2019 року, а тому заявлене представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягало. 
26 травня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                             ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 березня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Ціна позову у даній справі становить 5 000,00 доларів США, яка станом на                    01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2  подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова                    від 27 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду            від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            В. М. Сімоненко
 
                                                                                                             С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                             Є. В. Петров