УХВАЛА

27 квітня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.000297
адміністративне провадження №К/9901/8937/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур  О.В., Данилевич Н.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019  року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26  лютого 2020 року в справі №1.380.2019.000297 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Ліквідаційної комісії Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середньомісячного заробітку і середнього заробітку за час затримки виплати різниці у посадових окладах,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ЛК ГУ МВС України в Львівській області), Ліквідаційної комісії Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ЛК Львівського МУ ГУ МВС України в Львівській області), у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ЛК ГУ МВС України в Львівській області і ЛК Львівського МУ ГУ МВС України в Львівській області щодо невиплати різниці у посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області за період з 01 квітня 2013 року по 23 жовтня 2013 року;
- зобов`язати ЛК ГУ МВС України в Львівській області і ЛК Львівського МУ ГУ МВС України в Львівській області нарахувати і виплатити різницю грошового забезпечення у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області і посадовим окладом першого заступника начальника-начальник слідчого відділу Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області за період із 01 квітня 2013 року по 23 жовтня 2013 року в сумі 1400 грн;
- стягнути з ЛК ГУ МВС України у Львівській області та ЛК Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати різниці у посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області за період із 01 квітня 2013 року по 23 жовтня 2013 року при звільненні з органів внутрішніх справ із 05 листопада 2015 року по 13 листопада 2019 в сумі 511254,82 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019  року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ЛК ГУ МВС України в Львівській області і ЛК Львівського МУ ГУ МВС України в Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області за період із 01  квітня 2013 року по 23 жовтня 2013 року;
- зобов`язано ЛК ГУ МВС України у Львівській області та ЛК Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області і посадовим окладом першого заступника начальника-начальника слідчого відділу Львівського МУ ГУ МВС України у Львівській області за період із 01 квітня 2013 року по 23 жовтня 2013 року в сумі 1400 грн;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020  року змінено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.
24 березня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року в справі №1.380.2019.000297.
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху: надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом: зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328  цього Кодексу підстави (підстав).
На виконання вимог ухвали Суду скаржник надіслав заяву, у якій указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеної у постанові Верховного Суду.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках  -  на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, Судом не встановлені.
Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019  року і постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26  лютого 2020 року не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 12, 13,  248, 257, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019  року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26  лютого 2020 року в справі №1.380.2019.000297.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                      Н.А. Данилевич