ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/747/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/9189/19 Категорія: на ухвалу                                              	Токова С. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 травня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова Якість» Дільниця 9», Виконавчого комітету Черкаської міської ради про спонукання вчинення певних дій, -
       
в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ТОВ «Управлінська компанія «Нова Якість» Дільниця 9», ВК Черкаської міської ради про спонукання вчинення певних дій.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала на те, що згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №550 від 15.05.2019 року «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» переможцем конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси призначено ТОВ «Сантехбудконструкція». На підставі даного рішення між ТОВ «Сантехбудконструкція» та від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 виконавчим комітетом Черкаської міської ради по будинку укладено договір №177 від 20.05.2019 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та, затверджено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території (додаток №5 до договору). ТОВ «Сантехбудконструкція» є платником податку на додану вартість, відповідно до ціни послуги була включена сума податку на додану вартість в розмірі 20%.
Правонаступником товариства в частині надання послуги з управління багатоквартирним будинком з 27.06.2019 року є ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 9», яка надає послуги з управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач являється власником квартири №158 , є платником єдиного податку третьої групи, сплачує єдиний податок за ставкою 5% та не є платником ПДВ, відповідно не має право збільшувати вартість послуг на суму ПДВ. При цьому до договору №177 від 20.05.2019 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, в тому числі до кошторису та п. 10 договору - винагороди управління, зміни внесені не були, податок на додану вартість з ціни послуги не виключили.
Бездіяльність виконавчого комітету Черкаської міської ради полягає у тому, що визнавши правонаступником ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 9» не вимагає від товариства змінити ціну договору, виключивши з неї суму податку на додану вартість.
Завищена ціна послуги на суму ПДВ порушує її права, як споживача послуги.
Враховуючи уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати бездіяльність виконавчого комітету Черкаської міської ради в питанні рішення «Про внесення змін до договорів «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» шляхом укладання додаткових угод у зв`язку з доповненими матеріалами конкурсної пропозиції переможцем конкурсу, а саме відмовою переможця конкурсу від статусу платника податку на додану вартість. Визнати з 27 червня 2019 року недійсним п. 10 договору №177 від 20 травня 2019 року «Про надання послуги з управління багатоквартирними будинком» та зобов`язати відповідача ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 9» надати позивачу ОСОБА_1 відповідь на її звернення від 16.09.2019 року.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2020 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Управлінська компанія «Нова Якість» Дільниця 9», ВК Черкаської міської ради про спонукання вчинення певних дій закрито.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач оспорює пункт договору, щодо встановлення ціни послуги з управління. Вказаний договір за своїм змістом є господарським зобов`язанням, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці розглядаються господарськими судами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи, що судом порушено норми процесуального права, просила скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували, що апелянт зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, як фізична особа - підприємець.
Крім того, суд залишив поза увагою те, що вона є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , на управління яким був укладений спірний договір №177 від 20 травня 2019 року, і дану позовну заяву вона пред`явила до суду як фізична особа.
У відзиві на апеляційну скаргу ВК Черкаської міської ради вказує, що скаржник безпідставно вважає, що дана ухвала є незаконною, обґрунтовуючи це тим, що вона не є суб`єктом підприємницької діяльності. Дане посилання скаржника є помилковим, оскільки не враховано, що суб`єктний підхід розмежування цивільної та господарської юрисдикції змінено на суб`єктно-предметний, в силу чого відсутність у фізичної особи статусу суб`єкта підприємницької діяльності не є перешкодою для її участі у господарському процесі, якщо спір має господарсько-правовий характер.
Також скаржник в апеляційній скарзі вказує, що вона є співвласником багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , однак предмет її позову не стосується її цивільних прав як співвласника житлового будинку або як споживача відповідних послуг, тому зазначена підстава не може вважатися такою, що впливає на визначення виду юрисдикції, в межах якої мають розглядатися позовні вимоги скаржника.
Тому на думку, міської ради судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства у зв`язку з чим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі підлягає закриттю.
ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 9» також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційна скарга не містить правового обґрунтування підстав, згідно з якими спірна ухвала суду повинна бути скасована. Водночас товариство вважає, що спір у даній справі має господарсько-правовий характер, а тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Разом з тим згідно із частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
 За ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання, перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.
Предметом спору у даній справі є визнання бездіяльності ВК Черкаської міської ради та визнання недійсним пункту 10 договору «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», що стосується ціни послуг з управління будинку.
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» регулює особливі правові відносини щодо порядку участі співвласників в управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до пункту 5 статті 13 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. 
Відповідно до встановлених судом обставин справи, ОСББ за адресою АДРЕСА_1 створено не було, а тому договір № 177 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком було укладено ТОВ «Сантехбудконструкція», правонаступником якого є ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 9», та від імені співвласників багатоквартирного будинку за вказаною адресою, з виконавчим комітетом Черкаської міської ради.
Під час визначення підвідомчості цієї справи необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.
З огляду на те, що ОСОБА_1 вказує, що спірним пунктом договору порушуються її права як власника квартири в будинку, оскільки в тарифах закладено ПДВ, хоча управитель не є платником даного податку, то такий приватноправовий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства з огляду на те, що його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи, так як покладає на неї обов`язок зі сплати комунальних послуг в певному розмірі, з яким вона не погоджується. 
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити про помилковість висновку суду першої інстанції, що цей спір має розглядатись господарськими судами, у зв`язку із тим, що дані правовідносини виникли із господарських зобов`язань, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків указаної фізичної особи. 
З огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, не є спором, що виник з господарських правовідносин та не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а виник з цивільних правовідносин між управителем ТОВ Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 9», Черкаською міською радою та фізичною особою - співвласником багатоквартирного будинку - ОСОБА_1 , суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, то розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.
Отже, з огляду на предмет позову та характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про його належність до юрисдикції господарських судів України.
Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права, що в силу статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2020 року скасувати.
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова Якість» Дільниця 9», Виконавчого комітету Черкаської міської ради про спонукання вчинення певних дій, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.

Судді: