СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р.                                                                        Справа №917/752/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя  Слободін М.М.,
при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,
за участю представників сторін:
позивача - Багмута Д.С. за паспортом, особисто; Близнюка І.В., адвокат, свідоцтво №1408 від 25.06.2014, ордер 129634 від 19.11.2019, 
відповідача - не з`явився,
третіх осіб - не з`явились, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вх.№3158П від 16.10.2019) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19 (м. Полтава, суддя Кльопов І.Г., повний текст рішення складено 13.09.2019),
за позовом Фізичної особи-підприємця Багмут Дмитра Степановича, с. Садки, 
до Головного управління державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області, м. Полтава, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: 
                     1. ОСОБА_1 , 
                     2.  ОСОБА_2 , 
                     3. ОСОБА_3 ,
про визнання протиправним скасування державної реєстрації земельної ділянки, поновлення запису - 
ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Багмут Дмитро Степанович звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просить суд:
1. Визнати протиправним скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, площею 26,5699га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області;
2. Зобов`язати Головне управління державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області поновити у державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, площею 26,5699га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області шляхом поновлення запису в поземельній книзі.

20.08.2019 від позивача надійшла заява (вх.№8812) про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд
1. Визнати протиправним та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 5322481700:06:000:0449, 5322481700:06:000:0459, 5322481700:06:000:04454, 5322481700:06:000:0456, 5322481700:06:000:0455, 5322481700:06:000:0452, 5322481700:06:000:0451, 5322481700:06:000:0460, 5322481700:06:000:0453, 5322481700:06:000:0461, 5322481700:06:000:0450, 5322481700:06:000:0458, 5322481700:06:000:0457, 5322481700:06:000:0462, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, площею 26,5699 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області
2. Зобов`язати Головне управління державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області поновити у державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, площею 26,5699 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області шляхом поновлення запису в поземельній книзі.
Вказана заява про зміну предмету позову прийнята судом та розгляд справи здійснено з її урахуванням. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19 (суддя Кльопов І.Г.) позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 5322481700:06:000:0449, 5322481700:06:000:0459, 5322481700:06:000:04454, 5322481700:06:000:0456, 5322481700:06:000:0455, 5322481700:06:000:0452, 5322481700:06:000:0451, 5322481700:06:000:0460, 5322481700:06:000:0453, 5322481700:06:000:0461, 5322481700:06:000:0450, 5322481700:06:000:0458, 5322481700:06:000:0457, 5322481700:06:000:0462, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, площею 26,5699га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області. Зобов`язано Головне управління державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області поновити у державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, площею 26,5699га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району, Полтавської області шляхом поновлення запису в поземельній книзі. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця Багмут Дмитра Степановича 3842,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає про наступне:
- формування нових земельних ділянок відбулось з урахуванням положень законодавства, зокрема, ст.ст.20, 79-1 ЗК України, відповідно до яких формування нових земельних ділянок, а також зміна при цьому цільового призначення земель в межах категорії земель сільськогосподарського призначення відбувається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок;
- апелянт не порушив право користування позивача, так як станом на 01.04.2019 позивач не був користувачем земельної ділянки, оскільки закінчився строк дії договору оренди земельної ділянки; натомість апелянт, як розпорядник спірної земельної ділянки, в силу приписів ст.122 ЗК України не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки;
- позивач неправильно визначив предметну юрисдикцію, подаючи позов до суду господарської юрисдикції; при цьому апелянт є неналежним відповідачем, так як належним відповідачем у позові про визнання протиправним скасування державної реєстрації земельної ділянки має бути державний кадастровий реєстратор, як службова особа органу державної влади, Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, який безпосередньо здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. 
Від ФОП Багмута Д.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10545 від 08.11.2019), в якому він не погоджується із доводами апелянта та просить залишити оскаржуване рішення суду - без змін, з огляду на наступне: 
- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером унеможливлює відновлення порушених прав орендаря у сфері поновлення договору оренди землі по справі №917/138/19, позивач вимушений був звернутись із даним позовом, при цьому провадження у справі №917/138/19 про поновлення договору оренди було зупинено на підставі ухвали від 22.07.2019;
- посилання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на ч.5 ст.79-1 ЗК України щодо формування нової земельної ділянки, як на підставу для скасування державної реєстрації земельної ділянки та набуття нею статусу архівної є протиправним, адже згадана норма стосується виключно формування нових земельних ділянок, як об`єктів цивільних прав, і не є правовою підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки і набуття нею статусу архівної в розумінні ч.10 ст.24 ЗУ «Про державний земельний кадастр»; земельна ділянка вже існувала, мала свої межі, винесені в натурі, ім`я (кадастровий номер), тобто була об`єктом, який чітко визначав межі земної поверхні;
- доводи апелянта стосовно порушення його права на розпорядження новоствореними земельними ділянками ґрунтуються на хибному тлумаченні Земельного кодексу України, ЗУ «Про державний земельний кадастр», ЗУ «Про землеустрій», адже земельні ділянки, як об`єкти цивільних прав, не сформовані у встановленому законом порядку;
- дана справа підсудна виключно судам господарської юрисдикції, так як є пов`язаною (похідною) від спору про право, та в її основі лежить господарський спір про поновлення договору оренди землі, що в свою чергу, з урахуванням положень ст.20 ГПК України відноситься до предметної юрисдикції господарського судочинства.
19.11.2019 від адвоката фізичної особи ОСОБА_1 - Вовк С.С. надійшло клопотання про розгляд заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19 та залучення ОСОБА_1 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вх.№10918). 
Також, 19.11.2019 надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19 та залучення ОСОБА_1 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
21.11.2019 до Східного апеляційного господарського суду надійшли заяви (вх. №11001, 11002, 11003) адвоката Вовк С.С., подані від імені фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про приєднання до апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19. Вказані зави було подано через господарський суд Полтавської області 18.11.2019, про що свідчать штампи Господарського суду Полтавської області, тобто до початку розгляду справи у суді апеляційної інстанції. До заяв надано докази направлення їх копій іншим учасникам справи.
Зокрема, заявники зазначають, що суд першої інстанції вирішив питання про їх права та інтереси, оскільки останні, як громадяни України, у відповідності до вимог законодавства отримали дозволи на розробку проектів землеустрою земельної ділянки та мають намір реалізувати своє конституційне право на землю, визначене ст. 14 Конституції України, відповідно до якої, встановлено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. А тому, на їх думку, вказане судове рішення безпосередньо впливає на можливість отримати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність земельні ділянки. Інші доводи, викладені в заявах про приєднання до апеляційної скарги аналогічні доводам апелянта.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 залучено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача; прийнято заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приєднання до спільного розгляду з апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19.
Від ФОП Багмута Д.С. надійшли відзиви на заяви про приєднання до апеляційної скарги (вх.№11618 від 10.12.2019, вх.№11619 від 10.12.2019, вх.№11847 від 17.12.2019), в яких він вказує на відсутність порушених прав третіх осіб оскаржуваним судовим рішенням, зокрема:
- дозвіл на розробку проекту землеустрою та сам проект землеустрою не є підставою для виникнення майнових (цивільних) прав третьої особи;
- дозвіл на розробку проекту та сам проект землеустрою спрямовані перш за все на ідентифікацію бажаної третьою особою земельної ділянки, проте не є правовстановлюючими документами;
- оскаржуваним рішенням не було порушено жодних майнових прав третьої особи і не стосується їх;
- майнові права на земельну ділянку виникають лише в результаті затвердження проекту землеустрою, який за своєю суттю є і рішенням про передачу у власність;
- в заяві про приєднання не зазначено та не конкретизовано як саме оскаржуване рішення порушує чи впливає на права третьої особи, адже сам по собі факт скасування державної реєстрації земельної ділянки жодним чином не порушує прав особи, яка не має жодного правового відношення до неї. 
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.02.2020, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В., для розгляду справи №917/752/19 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 оголошено перерву у розгляді справи №917/752/19 до 14.04.2020. Доручено Кременчуцькому районному суду Полтавської області забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/752/19, розгляд якої відбудеться 14.04.2020 о 10:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце судового засідання. Попереджено учасників процесу, що у разі неявки представників з належним чином оформленими повноваженнями, справа може бути розглянута за наявними в ній документами.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 відкладено розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Призначено справу до розгляду на 28.04.2020.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020, у зв`язку з відпусткою судді Сіверіна В.І. для розгляду справи №917/752/19 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М., суддя Слободін М.М.
За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст.273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.
Від позивача надійшло клопотання (вх.№3883 від 28.04.2020), в якому просить розгляд справи відкласти, у зв`язку з запровадженням карантину, що виключає можливість дістатись як до апеляційного господарського суду, так і до суду м. Кременчука для участі у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 19.05.2020.
Багмут Д.С. було надано суду апеляційної інстанції клопотання (вх.№4641 від 15.05.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в Кременчуцькому районному суді Полтавської області (або Автозаводському районному суді міста Кременчука, Крюківському районному суді міста Кременчука).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2020 задоволено клопотання Багмут Д.С. про участь його представника у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/752/19 яке відбудеться 19.05.2020 о 10:30 год., у залі судового засідання №110 в режимі відеоконференції. Доручено Кременчуцькому районному суді Полтавської області (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Майора Борищака, 31) забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/752/19, розгляд якої відбудеться 19.05.2020 о 10:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №110.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 оголошено перерву у розгляді справи до 09.06.2020; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».
В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 09.06.2020 з`явився позивач. Інші учасники провадження у справі до судового засідання- не з`явились. 
Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду та про його відкладення на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
В судовому засіданні 09.06.2020 позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги - заперечували, просили залишити оскаржуване рішення - без змін. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи учасників провадження у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вказує про наступне.
01.12.2011 між Кременчуцькою районною державною адміністрацією в особі голови Кременчуцької районної державної адміністрації Нагорного Юрія Олексійовича (Орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності - Фізичною особою Багмут Дмитром Степановичем (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець на підставі розпорядження Голови Кременчуцької районної державної адміністрації №431 від 04.07.2011 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Договір).
В оренду передавалась земельна ділянка з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 загальною площею 26,5699 га, з них землі запасу сільської ради контур №2 - 26,5699 га (рілля). Договір було укладено терміном на 7 років.
Відповідно до п.36 Договору, цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Відтак, Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за №532240004000780. Таким чином, дія договору закінчується 16.01.2019.
Відповідно до п.6 Договору, після закінчення строку дії договору Орендар має переважно право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
Маючи намір в подальшому використовувати земельну ділянку та з метою реалізації переважного права на поновлення договору, ФОП Багмут Д.С. 02.10.2018 та 12.12.2018 повідомив відповідача про намір поновити договір оренди землі та укласти додаткову угоду. Проте, відповідач у Полтавській області відмовив ФОП Багмут Д.С. у поновленні договору оренди та укладенні додаткової угоди до договору оренди, зазначивши, що планує реалізувати право оренди на торгах, внаслідок чого ФОП Багмут Д.С. вимушений був звернутися із позовом до Господарського суду Полтавської області за захистом своїх порушених прав передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/138/19. Після відкриття провадження у господарській справі №917/138/19, 26.02.2019 в інтересах позивача було направлено запит з метою отримання інформації щодо дій, які вчиняються відповідачем по відношенню до земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242. Відповідач листом від 07.03.2019 повідомив що будь-яких рішень стосовно вказаної земельної ділянки не приймалося та жодних дій не вчинялося.
Як вбачається з поземельної книги земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, остання була закрита 01.04.2019.
На місці земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 площею 26,5699 га 01.04.2019 з`явилося 14 новостворених земельних ділянок з кадастровими номерами 5322481700:06:000:0449, 5322481700:06:000:0459, 5322481700:06:000:0454, 5322481700:06:000:0456, 5322481700:06:000:0455, 5322481700:06:000:0452, 5322481700:06:000:0451, 5322481700:06:000:0460, 5322481700:06:000:0453, 5322481700:06:000:0461, 5322481700:06:000:0450, 5322481700:06:000:0458, 5322481700:06:000:0457, 5322481700:06:000:0462.
Таким чином, земельну ділянку з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 площею 26,5699 га, про поновлення права оренди якої звернувся позивач 06.02.2019, до винесення судом рішення у справі №917/138/19, фактично було поділено на 14 нових земельних ділянок з кадастровими номерами 5322481700:06:000:0449, 5322481700:06:000:0459, 5322481700:06:000:0454, 5322481700:06:000:0456, 5322481700:06:000:0455, 5322481700:06:000:0452, 5322481700:06:000:0451, 5322481700:06:000:0460, 5322481700:06:000:0453, 5322481700:06:000:0461, 5322481700:06:000:0450, 5322481700:06:000:0458, 5322481700:06:000:0457, 5322481700:06:000:0462 загальною площею 26,5699 га.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Полтавської області у даній справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що у відповідача відсутні будь-які підстави, визначені ч.10 ст.24 ЗУ «Про державний земельний кадастр», для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 та набуття нею статусу архівної.
Господарський суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 загальною площею 26,5699 га, яка у відповідності є єдиним документом на підставі якого допускається здійснення поділу та/або об`єднання земельної ділянки як вже раніше сформованого об`єкту цивільних прав.
Судом також зазначено, що відповідачем не надано доказів припинення права користування позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, так як справа про поновлення договору оренди відповідної земельної ділянки перебуває на розгляду в суді, відтак дії щодо скасування державної реєстрації та поділу земельної ділянки під час розгляду справи про поновлення договору оренди землі всупереч вимогам Земельного кодексу України є протиправними.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.
Предметом позову у справі (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) є вимога позивача про визнання протиправною і скасування державної реєстрації нових земельних ділянок, утворених унаслідок скасування та поділу первісної земельної ділянки, та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області поновити у Державному земельному кадастрі запис про первісну земельну ділянку шляхом поновлення запису в поземельній книзі.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частини другої статті 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За приписами статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Як вже зазначалось вище, в оренду передавалась земельна ділянка з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 загальною площею 26,5699 га. Договір було укладено терміном на 7 років.
Відповідно до п.36 Договору оренди, він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Відтак, Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за №532240004000780. Таким чином, дія договору закінчилась 16.01.2019.
Суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши подані сторонами докази, дійшов висновку про те, що договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 припинив свою дію на момент звернення позивача до суду першої інстанції. 
За таких установлених обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем не порушено право позивача, оскільки станом на 01.04.2019 у позивача були відсутні юридичні підстави вважатися користувачем первісної земельної ділянки.
На час виготовлення повного тексту даної постанови колегією суддів встановлено, що вказаний вище правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 28.05.2020 у справі №917/750/19.

Твердження позивача про те, що відповідачем не надано доказів припинення права користування позивачем земельною ділянкою, так як справа про поновлення договору оренди відповідної земельної ділянки перебуває на розгляді в суді є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. 
Колегія суддів зазначає що звернення до суду з позовом про поновлення договору не є тим юридично значущим фактом, який би свідчив саме про обставину поновлення договору. Існування судового спору не призводить до того, що факт припинення дії договору перестає існувати чи «відкладається» до дати прийняття рішення. 
Крім того, колегія суддів вказує, що відповідно до ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст.326 Цивільного кодексу України, державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Крім того, відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.78 ЗК України, право на земельну ділянку - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, а територіальним органом, зокрема ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.
Змістом права власності, як вже зазначалось, є правомочності володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Право розпоряджатися земельною ділянкою передбачає собою можливість власника вирішувати її юридичну долю шляхом вчинення дій, які не суперечать нормам чинного законодавства.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. ратифікованою законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ч. ч.1, 2, 3 ст.1 ЗК України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до ст.3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Ст.122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту.
Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Отже, відповідач, як розпорядник спірної земельної ділянки, в силу приписів ст. 122 ЗК України, не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки. При цьому, оскаржуване рішення обмежує права відповідача, як розпорядника новоутворених земельних ділянок, в, силу приписів ст.122 Земельного кодексу України, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування новоутворених земельних ділянок.

Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки закінчився 16.01.2019, помилковим є посилання суду в рішенні на норму ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідні доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження у матеріалах справи та фактичних обставинах, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. 

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку наступним доводам сторін.
Стосовно визначення юрисдикції спору. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Позивач звернувся до господарського суду, вважаючи, що дії відповідача щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 та формування в її межах нових земельних ділянок стосується права позивача, оскільки останній вважає, що нього наявне переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242.
Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП Багмут Д.С. вказав, що на даний час у Господарському суді Полтавської області розглядається справа №917/138/19, у якій оскаржується відмова у поновленні договору оренди земельної ділянки. Заявник зазначив, що Фізичній особі-підприємцю Багмут Д.С. стало відомо, що земельну ділянку з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242 поділено на 14 нових земельних ділянок, внаслідок чого відповідач унеможливив належний захист прав орендаря на поновлення договору оренди землі, оскільки у разі задоволенні позову про поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди до договору оренди не буде забезпечено ефективного захисту порушених прав орендаря, оскільки земельна ділянка, як об`єкт цивільних відносин, щодо якої виникло право оренди, не існує, а тому зареєструвати право оренди за позивачем у разі задоволенні позову у господарській справі буде неможливо.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Таким чином, спір у даній справі є похідним від спору про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею кадастровий номер 5322481700:06:000:0242 від 01.12.2011, укладений між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та ФОП Багмут Д.С., що розглядається Господарським судом Полтавської області у справі №917/138/19, та позивач обґрунтував позовні вимоги у даній справі наявністю у нього переважного права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 5322481700:06:000:0242, за захистом якого він звернувся до Господарського суду Полтавської області.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Таким чином, предметом позову у цій справі є не оскарження процедури прийняття рішень суб`єктом владних повноважень щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд приходить висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Оскільки спір виник із відносин, які мають приватноправовий характер, його вирішення віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції в порядку господарського судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Господарським процесуальним кодексом України.

Стосовно доводів апелянта про неналежність відповідача у справі. Відповідно до ч.2 ст. 7 ЗУ «Про державний земельний кадастр», до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, поміж іншого, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні; ведення поземельних книг та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.
Відповідно до ст. 9 цього ж Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Таким чином, державний кадастровий реєстратор, відповідно до положень етапі 9 ЗУ «Про державний земельний кадастр» не є самостійним суб`єктом владних повноважень, а є державним службовцем, який в межах покладених на нього обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру реалізує визначені Законом України «Про державний земельний кадастр» та Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру функції центрального органу виконавчої влади що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, серед яких і скасування державної реєстрації земельної ділянки. Тобто фактично кадастровий реєстратор є лише особою, яка вносить інформацію до ДЗК, проте не приймає жодних рішень щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, її поділу, не затверджує технічну документації та не вчиняє жодних дій, які б впливали на виникнення чи припинення у певної особи прав та обов`язків, а лише підтверджує вносить відповідні відомості до ДЗК.
Окрім того, державний кадастровий реєстратор, який здійснював скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером, здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні виключно на підставі заяв, які в даному випадку виходили від ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Адже виключно ГУ Держгеокадастру у Полтавській області має повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).
Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Колегія суддів вважає, що учасникам провадження у справі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, за встановлених у даній справі обставин Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи. Отже, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, п. 2 ст. 275, п.2 ч.1, п.п.3, 4 ч.1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, 

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги задовольнити. 
Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 у справі №917/752/19 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Багмута Дмитра Степановича (ідентифікаційним номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (код за ЄДРПОУ 39767930, адреса: 36039, Полтавська область, м. Полтава, вул. Уютна, 23) 5763,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 15.06.2020.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін