УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/2325/19
Провадження № 22-ц/4820/262/20
Категорія: 53
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д. 
за участю представників учасників справи
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2325/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року (суддя Логінова С.М., повне судове рішення складено 09 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що 10 травня 2017 року о 8 год. 55 хв. ОСОБА_2 , керуючи належним йому автомобілем марки «Volfswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці С. Бандери в м. Хмельницькому неподалік будинку №22, не впевнився у безпечному маневру при зміні напрямку руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Позивачка вказує, що вона є власником автомобіля «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 і з врахуванням страхового відшкодування, що їй було виплачено, залишок невідшкодованої майнової шкоди в зв`язку з пошкодженням автомобіля складає 47777,02 грн. ОСОБА_1 зазначала, що належний ОСОБА_2 автомобіль на момент вчинення ДТП був застрахований в ПАТ «СГ «ТАС», а тому позивачка просила суд стягнути солідарно з ПАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_2 на свою користь залишок заподіяної майнової шкоди в розмірі 47777,02 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26 вересня 2019 року позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДПТ залишено без розгляду. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в сумі 34631 грн. 76 коп. В іншій частині даного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «СГ «ТАС» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд безпідставно задовольнив позов, оскільки ним було здійснено оплату страхового відшкодування згідно претензії у порядку регресу ПрАТ СК «Інгосстрах» в повному обсязі у розмірі 15368,24 грн. за шкоду, завдану автомобілю «КIA Soul» в результаті ДТП. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «КIA Soul» було видане ОСОБА_1 у 2018 році, а до цього часу власником автомобіля було ТОВ «Автокредит-Плюс», яке отримало відшкодування від ПрАТ СК «Інгосстрах», у зв`язку із чим позивачка не має права на отримання страхового відшкодування. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не зверталась до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10 травня 2017 року та не подавала жодних документів. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції, просить апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Позивачка вказує, що апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування з приводу причин неподання, долучених до апеляційної скарги ряду документів, до суду першої інстанції. ОСОБА_1 зазначає, що саме вона була кінцевим отримувачем страхового відшкодування по даному страховому випадку і нею був здійснений, вподальшому, відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля. При цьому, залишок невідшкодованої майнової шкоди, в зв`язку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, склав 47777,02 грн., в зв`язку із чим позивачка як потерпіла особа змушена була звернутися до суду із цим позовом. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування і особа, яка вимагає такої виплати за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 вказаного Закону чи звертатися безпосередньо до суду, а тому позивачка вважає дані доводи апеляційної скарги безпідставними.
Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Однак, в судовому засіданні 12.02.2020 року просила апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду без змін. 
Колегія суддів, заслухавши представників учасників справи та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.
В силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що необґрунтованими є посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не зверталася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування щодо ДТП, яка сталася 10.05.2017 року. Та з врахуванням виплачених страховиком страхових сум, наявні законні підстави для стягнення із відповідача 34631,76 грн. страхового відшкодування.
Однак, судова колегія не погоджується з такими висновками суду, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 травня 2017 року о 8 год. 55 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volfswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці С. Бандери в м. Хмельницькому, допустив зіткнення з автомобілем марки «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанов судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.11.2017 року та судді Апеляційного суду Хмельницької області від 09.01.2018 року у справі №686/23081/17 підтверджена вина ОСОБА_2 у порушенні п.10.1. ПДР України при ДТП, що мало місце 10.05.2017 року та наявна вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ст.124 КУпАП (а.с. 5 – 7).
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, внаслідок чого власнику даного автомобіля було завдано майнову шкоду.
Встановлено, що 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 (лізингоодержувач) відповідно до Заяви про приєднання до Публічного договору №НМ00АІ0000601681 дала свою згоду на приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль згідно сертифікації, викладеної в Додатку №1, а ТОВ «Автокредит Плюс» є лізингодавцем за даним договором (а.с. 214).
27 серпня 2014 року між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту НММ7СРS-147R1РС, предметом якого є майнові інтереси страхувальника ТОВ «Автокредит Плюс», що є і вигодонабувачем, які пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 , що пролонгований на термін з 28.08.2016 року по 28.08.2017 року (а.с.222 – 223).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 відносно забезпеченого транспортного засобу марки Volfswagen Transporter», р.н. НОМЕР_1 станом на 10.05.2017 року була застрахована в АТ «СГ ТАС» (приватне) згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (договір-поліс № АЕ 8968862) з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100000 грн. (а.с.28). 
І 10.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СГ ТАС» (приватне) із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (справа №07535/33/2018/53 від 22.05.2018 року), що відбулася 10.05.2017 року (а.с. 13).
Встановлено, що 11.05.2017 року ОСОБА_3 , як водій автомобіля «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 , звернувся до ПРАТ СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування за подію, що відбулася 10.05.2017 року (а.с. 32). 
Як слідує із претензії ПРАТ СК «Інгосстрах» до АТ «СГ ТАС» (приватне) від 15.05.2018 року відповідно до Аварійного сертифікату від 20.06.2017 року №465/17-6 розмір заподіяної шкоди автомобілю «КIA Soul» р.н. НОМЕР_2 складає 21865,06 грн. без ПДВ., а сума страхового відшкодування до виплати складає 15368,24 без ПДВ, що була виплачена страхувальнику в повному розмірі відповідно до платіжного доручення від 25.07.2017 року №1028570 (а.с. 29 – 42).
Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 45) АТ «СГ ТАС» (приватне) в порядку регресу було виплачено ПРАТ СК «Інгосстрах» страхове відшкодування згідно Договору АЕ№8968862 від 07.02.2016 року в сумі 15368,24 грн. 
14.08.2017 року ТОВ «Автокредит Плюс» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 12371.44 грн. страхового відшкодування (акт З-10321768 від 27.06.17) (а.с.12). 
Встановлено, що ОСОБА_1 16.11.2018 року зареєструвала своє право власності на автомобіль «КIA Soul», якому присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 (а.с.8).
Згідно з актом виконаних робіт № СНП00124 від 07 квітня 2018 року, підписаним позивачем та ФОП ОСОБА_4 , загальна вартість виконання ремонтних робіт та придбання запчастин склала 60 148,46 грн., яка була сплачена ОСОБА_1 за ремонт автомобіля згідно з квитанцією від 10.04.2018 року (а.с. 9-11).
Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до АТ «СГ ТАС» (приватне) з вимогами про стягнення страхового відшкодування, адже на час ДТП вона не була власником автомобіля є такими, що не заслуговують на увагу.
Так, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (стаття 398 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Оскільки ОСОБА_1  на час ДТП 10.05.2017 року була лізингоодержувачем  автомобіля «КIA Soul» р.н.  НОМЕР_2 , тому вона була належним володільцем пошкодженого транспортного засобу і внаслідок чого було порушено її майнові права, які підлягають захисту в судовому порядку.
Разом з тим, вирішуючи позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування суд першої інстанції припустився помилки.
Так, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 розділу ІІІ ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пунктів 35.1., 35.2. статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілій чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом № 1961-IV, детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.
До числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування.
Необхідність подання потерпілим заяви страховику про страхове відшкодування є зрозумілим, пропорційним, передбачуваним заходом та не створює надмірного тягаря для потерпілого.
Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Встановлено, що ОСОБА_1 взагалі не зверталася до страховика із заявою про страхове відшкодування та не надала страховій компанії документи, перелік яких визначений у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Водночас апеляційний суд з врахуванням висновку, викладеного в рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 констатує, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
У системному зв`язку зі статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1  статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. 
Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом 28 січня 2019 року, по спливу одного року та вісім місяців з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 10.05.2017 року.
Отже, право на страхове відшкодування шкоди, завданої майну, ОСОБА_1 не реалізувала у однорічний строк, що визначений законом і шляхом подання відповідного позову до суду.
При цьому, зазначений в пункті 37.1.4. ст. 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Наведені обставини виключають можливість стягнення зі страховика майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц, від 08 лютого 2018 року у справі № 233/6322/15-ц, від 19 грудня 2018 року у справі  № 761/8048/16-ц, від 21 серпня 2018 року у справі  № 227/3573/16-ц.
З огляду на вищенаведене оскаржуване рішення підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь відповідача судові витрати, понесені апелянтом при подачі апеляційної скарги (платіжне доручення 136 від 03.12.2019 року) в розмірі 1152,60 грн. (а.с.174). 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 382 - 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (місцезнаходження: проспект Перемоги, 65, м. Київ; код ЄДРПОУ 30115243) 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 19 березня 2020 року.

       Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай