УХВАЛА

12 травня 2020 року 
Київ
справа №400/2238/19
адміністративне провадження №К/9901/11959/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича на постанову П`ятого  апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №400/2238/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення його пенсії, визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії, викладене в рішенні від 08.01.2019 та зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада       2019 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову в поновленні виплати пенсії за   віком ОСОБА_1 , що викладене в листі №40/03 від 08.01.2019. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від                   18 листопада 2019 року.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії за період з 07.10.2009 по 17.01.2019 залишено без розгляду.
В іншій частині прийнято нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії за період з 18.01.2019 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та здійснити її виплату з 18.01.2019.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вважаючи постанову суду апеляційної інстанції такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального права, представник позивача подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 30.04.2020.
За правилами частини 1   статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)   за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.
Предметом розгляду в цій справі є відмова у поновленні виплати пенсії. 
Таким чином, спір у даній справі виник з приводу оскарження фізичною особою рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо соціального захисту.
Пункт 8 частини 2   статті 129 Конституції України   серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення   статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   і   статті 13 КАС України.
Згідно з частиною 1   статті 328 КАС України   учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини 5   статті 328 КАС України   обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього   Кодексу   розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього   Кодексу   позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 3 частини 6   статті 12 КАС України   для цілей цього   Кодексу   справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, справа в силу пункту 3 частини 6   статті 12 КАС України   віднесена до справ незначної складності.
Судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, виключний перелік яких передбачений підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5   статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» пункту 2 частини 5   статті 328 КАС України   є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.
Верховним Судом також досліджено і взято до уваги: предмет позову, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство та судову практику, що склалась у такій категорії справ, а також значення справи для сторін та суспільства. Наведене у своїй сукупності свідчить про незначну складність даної справи.
Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України, не вбачається.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Згідно з пунктом 1 частини першої   статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване у цій справі судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, а тому у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями   12,   328,   333,   359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича на постанову П`ятого  апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №400/2238/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення.
Надіслати заявнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                            А. Ю. Бучик
Судді:                     Л. Л. Мороз 
                                                                                                      А. І. Рибачук