ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 381/4654/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О., 
                                        Василенка Я.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Фастівського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України про:
- визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язання Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оброни України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство оброни України виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення, оформлене пунктом 5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 08.07.2016 № 83, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та Міністерством оборони України подано апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в яких:
- ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити такі у повному обсязі;
- Міністерство оборони України просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Доводи ОСОБА_1 , зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, позаяк позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи. Також вказано про неправомірність застосування судом норм Порядку № 975 від 25.12.2013 у редакції станом на 2014 рік, позаяк на момент звернення позивача діяв Порядок № 975 у редакції Закону № 2004-VIII від 06.04.2017, який і підлягає застосуванню.
Доводи Міністерства оборони України обґрунтовані тим, що позивачу вперше встановлена інвалідність через 20 років після звільнення зі служби, а тому, підстави для виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні. Крім того, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникає на момент встановлення інвалідності вперше, така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилися.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
За наведених обставин, колегія суддів вирішила здійснити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки Міністерства оборони України від 01.02.2016 № 3/35 ОСОБА_1 у період з 01.08.1964 по 14.06.1993 служив у Збройних Силах, у тому числі, у діючій армії на території Демократичної Республіки Афганістан, у періоди з 23.07.1984 по 22.09.1985 та з 30.07.1987 по 05.08.1988.
Як вбачається з пункту 12 військового квитка, на підставі наказу Міністерства оборони України від 05.03.1993 №0397 позивач був звільнений у запас за віком.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0386858 від 02.10.2013 та акта № 914 огляду МСЕК від 02.10.2013 позивачу з 23.09.2013 первинно встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №04006941 від 25.11.2014 (т.1, а.с.10) та з актом №1057 огляду МСЕК від 25.11.2014 позивачу з 07.10.2014 довічно встановлено другу групу інвалідності. Причина інвалідності: поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.09.2017 № 2/5/1315 за результатом розгляду звернення позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, повідомлено, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим відповідним протоколом, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. До листа додано копію витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 08.07.2016 №83, у пункті 5 якого зазначено, що комісія дійшла висновку про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як особі, яка звільнена з військової служби до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність якому встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набрання чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки одноразова грошова допомога при встановленні позивачеві ІІІ групи інвалідності не призначалася та не виплачувалася, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі, встановленому для ІІ групи інвалідності, а саме: у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Оцінюючи доводи апелянтів у взаємозв`язку з обставинами справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ, в редакції, яка була чинна на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІI групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). 
Згідно з частиною другою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. 
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами (ч.6 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).
Частиною восьмою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975, в редакції, яка було чинною на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності).
Оцінюючи доводи апелянтів щодо неправомірного застосування Порядку № 975 в редакції станом на 2014 рік, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції  обґрунтовано вказав на те, що пунктом 2 цієї постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Предметом позову у цій справі є вимога про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи. Відтак, оскільки на час встановлення позивачу другої групи інвалідності діяв Порядок № 975, саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах та що відповідає правовій позиції у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у даній справі, яка підлягає обов`язковому врахуванню згідно з частиною п`ятою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 12 Порядку №975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28.02.2018 у справі № 806/694/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72506049), від 15.03.2018 у справі № 816/4195/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72807696), від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72867021), від 12.06.2019 у справі № 822/473/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 82384258) та від 31.10.2019 у справі № 520/3594/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85323144).
Верховний Суд в постанові від 31.10.2019 у справі № 520/3594/19 зазначив, що в той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядком № 975.
Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22.03.2018 у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. "Обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 у справі №127/12061/17 зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції вказує, що оскільки позивачу з 23.09.2013 первинно встановлено IIІ групу інвалідності, а за результатом повторного огляду встановлено II групу інвалідності з 07.10.2014, відтак вища група інвалідності встановлена в межах дворічного терміну, встановленого Законом № 2011-XII та Порядком № 975.
Матеріали справи не містять доказів призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при встановленні йому ІІІ групи інвалідності.
За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності є 07.10.2014, а за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивач не звертався, то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, яка мала бути призначена та виплачена у порядку та у розмірі, які визначені положеннями Закону №2011-XII та Порядку № 975 у тій редакції, яка була чинна станом на 07.10.2014. Разом з тим, враховуючи, що одноразова грошова допомога при встановленні позивачеві ІІІ групи інвалідності йому не призначалася та не виплачувалася, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі, встановленому для ІІ групи інвалідності, а саме: у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Вказане свідчить про безпідставність доводів Міністерства оборони України стосовно того, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги має визначатися з урахуванням законодавства, яке діяло на момент первинного встановлення ІІІ групи інвалідності (23.09.2013), оскільки такі твердження не відповідають вищевказаним положенням Закону № 2011-XII та Порядку № 975.
Оцінюючи доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності призначення вищевказаної допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму у разі встановлення інвалідності ІІ групи, колегія суддів вказує, що відповідно до статті 16-2 Закону №2011-ХІІ та пункту 6 Порядку №975 в редакції, яка була чинна на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, розмір одноразової грошової допомоги становив 200-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Збільшення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності до 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відбулося у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 06.04.2017 №2004-VIII, який набрав чинності 07.05.2017, тобто вже після виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, а тому його дія не поширюється на спірні правовідносини.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 у справі № 820/4526/18.
Враховуючи викладене, та що судом встановлено наявність права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги та зобов`язав Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату вказаної допомоги ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права, та враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.08.2019.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:                                                            Парінов А.Б.

Судді:                                                                                Беспалов О.О.

                                                                                          Василенко Я.М.