Справа № 169/16/20 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/589/20  Категорія: 39    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С.І.,
суддів – Матвійчук Л.В., Шевчук Л.Я., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Турійського районного суду Волинської області від 03 березня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 7 листопада 2011 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 1200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Взяті на себе зобов`язання за укладеним договором відповідач не виконав. Станом на 30.10.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 16582, 48 грн.
Просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 16582, 48 грн за кредитним договором № б/н від 07.11.2011 року, яка складається з: 1200 грн заборгованості за кредитом, 12566, 88 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1549, 77 грн заборгованості за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина), 765, 83 грн – штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1921 грн.
Заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 03 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТКБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 1200грн згідно кредитного договору від 07.11.2011 року. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТКБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 139, 08 грн.
Позивач АТКБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах та неустойки. Крім заяви – анкети відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 07.11.2011року. У вказаній довідці зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2, 5 % на місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, порядок неврахування пені, розмір штрафів. Суд першої інстанції вказав у рішенні, що не взяв до уваги даний доказ, оскільки довідка про умови кредитування стосується договору SAMDN50000052640675, який позивачем надано суду не було. Однак, SAMDN50000052640675 є не номером договору, а номером референсу, що використовується в банківських комплексах та присвоюється активам клієнтів з метою їх ідентифікації. Судом безпідставно не взято до уваги довідку про умови кредитування, підписану відповідачем 07.11.2011 року. Сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Просить скасувати рішення Турійського районного суду Волинської області від 03 березня 2020 року в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах та неустойки, штрафів за кредитним договором і переглядається апеляційним судом в цій частині.
Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 7 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
У вказаній заяві зазначено, що відповідач згоден, що підписана ним заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, які викладені в рекламному буклеті та на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами.
До договору Банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
7 листопада 2011 року на картку відповідача № 5577 НОМЕР_1 6123 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який того ж дня було збільшено до 1200 грн. 30 жовтня 2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн.
Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав.
Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_2 .
Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 30 жовтня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (без номеру) від 7 листопада 2011 року становить 16582.48 грн і складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1200 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом – 12566.88 грн, пені – 1549.77 грн, судових штрафів – 500 грн (фіксована частина), 765.83 грн (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 07 листопада 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір процентної ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Проте у довідці про умови кредитування від 07.11.2011 року зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Зазначена довідка підписана від імені ОСОБА_1 .
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 листопада 2011 року року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 січня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду від 07.11.2011 року, підписана відповідачем, не містить інформації про те, що вона є додатком саме до анкети – заяви від 07.11.2011 року року і не була підписана відповідачем як додаток до іншого кредитного договору. Підписана відповідачем анкета – заява не містить номера кредитного договору, SAMDN50000052640675, який зазначений на вказаній довідці про умови кредитування, і у колегії суддів немає достатніх підстав вважати дану довідку додатком саме до анкети ? заяви, підписаної ОСОБА_1 у АТКБ «Приватбанк» 07.11.2011 року. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові в частині стягнення процентів, неустойки та штрафів і колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що SAMDN50000052640675 є не номером договору, а номером референсу, що використовується в банківських комплексах та присвоюється активам клієнтів з метою їх ідентифікації, не заслуговують на увагу суду, оскільки в заяві - анкеті не зазначено номеру вказаного референсу, за яким суд міг встановити, що надана довідка є додатком саме до анкети - заяви від 07.11.2011 року, підписаної ОСОБА_1 .
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Турійського районного суду Волинської області від 03 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: