Ухвала        
 
06 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 161/6785/18
провадження № 61-5570ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Піддубного Олександра Олександровича на постанову Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).
Позов обґрунтував тим, що 30 грудня 2017 року на проспекті Соборності в м. Луцьку сталася ДТП за участі автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер   НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Луцького міськрайонного суду від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Транспортний засіб, яким керувала відповідач був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Страхова компанія відшкодувала завдані збитки у розмірі 52 138,42 грн. Автомобіль відновлено у сервісному центрі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоконцерн» за рахунок його власних коштів у розмірі 126 466,77 грн, що відповідає фактичному розміру завданої майнової шкоди.
З метою відшкодування завданої шкоди відповідачем, він звернувся 26 березня 2018 року із заявою до ОСОБА_1 про відшкодування 74 328,35 грн - різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди. З урахування заяви про зменшення позовних вимог просив в рахунок відшкодування шкоди стягнути з відповідача на його користь 56 696,50 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальних збитків 2 000 грн (розмір франшизи).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, а тому вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56 696,50 грн є необґрунтованими. Оскільки страховою компанією виплачено страхове відшкодування за мінусом франшизи, то саме розмір франшизи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Постановою Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56 696,50 грн майнової шкоди.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем доведено завдання йому матеріального збитку, а тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром відновлювального ремонту автомобіля та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 56 696,50 грн.
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Піддубного О. О., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Ціна позову у цій справі становить 56 696,50 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*100=210 200 грн). 
Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційна скарга заявника немає посилання на зазначені випадки.
Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.
Також заявник у касаційній скарзі не зазначив підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Піддубний О. О. подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Піддубного Олександра Олександровича на постанову Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                         А. С. Олійник 
                                                                                                                         С. О. Погрібний