ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 692/1178/19		
Провадження № 22-ц/821/82/20		
категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І. 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ,  

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у складі: головуючого судді Чепурного О. П. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
15 серпня 2019 року позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 лютого 2011 року шлюб між сторонами розірвано. В період перебування у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Враховуючи, що донька перебуває на утриманні позивачки, яка отримує незначний дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 4200 грн в місяць, інших доходів не має та не спроможна самостійно її утримувати, тому просила суд стягнути з відповідача, на утримання спільної дитини аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку. Цей розмір не перевищує можливостей відповідача надавати допомогу дочці та відповідає вимогам законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 15 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати в дохід держави у розмірі 461 грн 04 коп.
Рішення мотивовано тим, що обов`язком обох батьків в рівній мірі є утримання дитини до досягнення нею повноліття і створення необхідних передумов для її розвитку на рівні не нижчому від законодавчо передбаченого мінімуму для дитини певного віку. При цьому, суд враховуючи стан здоров`я відповідача, який відповідно до довідки Амбулаторії ЗПСМ м. Миргород від 21 жовтня 2019 року має хронічні захворювання, майнове становище, перебування на утриманні відповідача іншої дитини, а саме неповнолітнього сина, на якого він за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2016 року сплачує аліменти в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1/5 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 26 листопада 2019 року, ОСОБА_1 просила скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та ті обставини, що спільна донька сторін потребує матеріального забезпечення. Відповідач є працездатною особою, володіє на праві приватної власності 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 , а тому виходячи з норм ст. 182 СК України відповідно до яких, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та повинен бути стягнутий в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно.
Скаржник стверджує, що суд, беручи до уваги факт наявності у відповідача хронічних захворювань, не врахував, що він є військовослужбовцем та відповідно до ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними, або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України. Таким чином, встановивши наявність у відповідача хронічних захворювань, суд не встановив наявність доказів, щодо витрат пов`язаних із лікуванням та профілактикою вказаних захворювань. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою.
Скаржник не враховує те, що на теперішній час ним сплачуються аліменти ще на одну неповнолітню дитину згідно рішення суду від 22.01.2016. Він проживає з матір`ю, яка потребує лікування та постійного догляду. Крім того, погіршився і його стан здоров`я, що стверджується медичною довідкою. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 17 березня 2020 року на 15:30 год. у порядку письмового провадження без повідомленням учасників справ. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що 27 серпня 2010 року між сторонами було укладено шлюб який рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року розірвано (а.с. 5, 6). 
Згідно Свідоцтва про народження серія № НОМЕР_1 від 22 лютого 2011 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини цього віку, починаючи з 16 грудня 2015 року і до повноліття дитини (а.с. 31).
Постановою ДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції від 08.02.2016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/541/177/2016 виданого 02.02.2016 щодо стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини цього віку, починаючи з 16.12.2015 і до повноліття дитини (а.с. 30 зворотна сторона).
Відповідно до довідки Амбулаторії ЗПСМ м. Миргород від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_2 має хронічні захворювання, стадія нестійкої ремісії (а.с. 33).
Згідно до квитанцій за період з 10.02.2019 по 13.09.2019 ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 у ПриватБанку було здійснено перекази коштів (а.с. 34 – 39). 
У відповідності до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків – ч. 2 ст. 51 Конституції України. 
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає в повній мірі.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є аліментні зобов`язання одного з батьків, по утриманню неповнолітньої доньки, що проживає з іншим з батьків та знаходиться на повному його утриманні.
Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Водночас суд зазначає, що ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Звертаючись до суду позивачка вказувала на необхідності надання матеріальної допомоги спільній неповнолітній дочці сторін по справі, посилаючись на встановлений законодавством обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з обов`язку батька утримувати свою неповнолітню доньку. Разом з тим, у відповідності до вимог приведеного законодавства, ним було враховано і наявність у відповідача іншої неповнолітньої дитини, зокрема, сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого з відповідача на підставі судового рішення від 22.01.2016 стягуються аліменти в 1/4 частці всіх видів заробітку. Враховано судом і стан здоров`я відповідача як потенційного платника аліментів. 
В ході розгляду справи ОСОБА_2 також надано квитанції про переказ коштів ОСОБА_1 , у сумі 1005 грн 03 коп. від 10 лютого 2019 року, у сумі 1005 грн 03 коп. від 08 березня 2019 року, у сумі 1005 грн 03 коп. від 10 квітня 2019 року, у сумі 1507 грн 54 коп. від 05 травня 2019 року, у сумі 502 грн 51 коп. від 19 травня 2019 року, у сумі 502 грн 51 коп. від 08 червня 2019 року, у сумі 1005 грн 03 коп. від 09 липня 2019 року, у сумі 1000 грн 00 коп. від 22 липня 2019 року, на суму 502 грн 51 коп. від 07 серпня 2019 року, 998 грн 00 коп. від 27 серпня 2019 року, на суму 298 грн 00 коп. від 13 вересня 2019 року, а всього на суму 9 331 грн 19 коп., що розцінюється судом, як добровільна участь відповідача в утриманні спільно з позивачкою доньки. 
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять офіційних даних про доходи як позивача так і відповідача.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За викладених обставин колегія суддів констатує, що за наявних доказів та з урахування індивідуальних обставин справи суд прийшов до цілком обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та присудження аліментів саме у вищезазначеному розмірі. 
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Водночас присуджений до стягнення з батьків розмір аліментів повинен бути достатнім для задоволення потреб неповнолітньої дитини її фізичного розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко