ПОСТАНОВА
Іменем України

10 червня 2020 року 
м. Київ
справа №820/1995/17
адміністративне провадження №К/9901/34620/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної  Т.  М.,
суддів: Бившевої  Л.  І., Хохуляка  В.  В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Перцова  Т.  С., судді: Жигилій  С.  П., Дюкарєва  С.  В.) від 13 вересня 2017 року у справі №  820/1995/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИВ:
У травні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східної об`єднаної державної податкової інспекції м.  Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - Східна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 08 листопада 2016  року №  0037371301 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 03  квітня 2012 року по 22 липня 2016 року у розмірі 8  189,73 грн та штрафу у розмірі 570,22 грн. 
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017  року у задоволені позову відмовлено.
Приймаючи таке судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення від 08 листопада 2016  року №  0037371301 прийнято на підставі та в межах чинного законодавства, оскільки перебування позивача з 01 січня 2012 року на спрощеній системі оподаткування та встановлення йому інвалідності з 2000 року не впливає на обсяг його обов`язків по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 5  702,19 грн, оскільки така заборгованість була нарахована останньому ще у 2011 році, коли ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017  року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ФОП ОСОБА_1 до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 08 листопада 2016  року №  0037371301 року про застосування штрафних санкцій (штрафу) в розмірі 570,22  грн та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 03  квітня 2012 року по 22  липня 2016 року в розмірі 8  189,73 грн.
Задовольняючи цей позов суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки штрафні санкції та пеню відповідачем нараховано за несвоєчасну сплату страхових внесків у період з 03 квітня 2012 року по 22 липня 2016 року, коли позивач був звільнений від обов`язку сплати єдиного внеску як фізична особа-підприємець, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, а тому встановлено відсутність у податкового органу підстав для нарахування пені у розмірі 8189,73 грн та штрафу в розмірі 570,22 грн згідно з оскаржуваним рішенням від 08 листопада 2016  року №  0037371301.
Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням, Східна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017  року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
На обґрунтування касаційної скарги Східна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області стверджує, що станом на дату передання УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області облікових даних ФОП ОСОБА_1 щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску за ним рахувалась заборгованість у розмірі 5  702,19 грн, що підтверджується вимогою про сплату боргу від 07 травня 2012 року №  Ф-421, а тому відповідачем правомірно на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08 липня 2010  року №  2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №  2464-VI) були нараховані штрафні санкції та застосована пеня в загальному розмірі 8  759,95 грн.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 листопада 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09  червня 2020  року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради як ФОП та з 30 липня 2000 року взятий на облік до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області в якості платника єдиного внеску, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до посвідчення №  14556, виданого ФЕУ УМВСУ в Харківській області 15  жовтня 2004 року, ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності, а з 01 січня 2012  року позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.
У зв`язку з прийняттям Закону України від 04 липня 2013 року №  406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із проведенням адміністративної реформи» функція забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску передана органам доходів і зборів.
Так, станом на дату передання УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова облікових даних щодо нарахування та сплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 5702,19 грн, на яку було виставлено вимогу про сплату боргу від 07 травня 2012 року №  Ф-421.
Так, протягом періоду з 03 квітня 2012 року по 22 липня 2016 року позивач погашав заборгованість із сплати єдиного внеску в розмірі 5702,19 грн, що підтверджується обліковою карткою платника єдиного внеску.
08 листопада 2016 року Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення №  0037371301 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 03  квітня 2012 року по 22  листопада 2016 року в розмірі 8  189,73 грн та штрафу у розмірі 570,22 грн.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови і порядок його нарахування та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №  2464-VI.
Згідно з вимогами п. 3 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI, з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску. Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням із фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №  2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі  з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №  2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №  2464-VI до платників єдиного внеску законодавцем віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
За п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно ненарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
У відповідності до ст. 25 Закону №  2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосування штрафів. Сума недоїмки не підлягає списанню (ч. 7 ст. 25). На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25).
Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №  2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум, враховуючи положення підп. 2 п. 2 розд. VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №  449, відповідно до яких за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01  січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та  нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
За приписами ч. 14 ст. 25 Закону №  2464-VI установлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Відповідно до ч. 16 згаданої статті строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення суми недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Як підтверджено матеріалами справи, за ФОП ОСОБА_1 станом на дату передання УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова до відповідача облікових даних щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску рахувалась заборгованість у розмірі 5  702,19 грн (така заборгованість нарахована за 2011 рік і граничний строк її сплати - 03 квітня 2012 року). 
Вказана заборгованість підтверджується вимогою про сплату боргу від 07 травня 2012  року №  Ф-421. При цьому, така вимога позивачем не оскаржувалася ані в адміністративному, ані в судовому порядку.
Разом з цим, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується позивачем, вказану заборгованість останній погашав у період з 03  квітня 2012 року по 22 липня 2016 року, що підтверджується обліковою карткою платника єдиного внеску.
Враховуючи викладене, є цілком об`єктивним висновок суду першої інстанції про те, що факт перебування ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року на спрощеній системі оподаткування та встановлення йому інвалідності з 2000 року не впливає на обсяг обов`язків щодо своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 5  702,19 грн, оскільки така заборгованість виникла та нарахована останньому у 2011 році, тобто ще на момент перебування позивача на загальній системі оподаткування.
Таким чином колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №  2464-VI Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було правомірно прийнято рішення від 08 листопада 2016  року №  0037371301.
Водночас, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені обставини і без достатніх підстав скасував обґрунтовану та законну постанову суду першої інстанції, а відтак Верховний Суд дійшов висновку, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017  року підлягає скасуванню із залишенням у силі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017  року, яка відповідає закону. 
Згідно зі ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись ч. 2 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року     №  460-IX, ст. 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задовольнити.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017  року скасувати.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017  року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду                                                                      Т.  М.  Шипуліна
                                                                                                    Л.  І.  Бившева
                                                                                                    В.  В.  Хохуляк