ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 року          м.Дніпро                                               Справа №  904/5111/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Антоніка С.Г.(доповідач),
суддів Іванова О.Г., Березкіної О.В.,
      
розглянувши матеріали апеляційної скарги  Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії    «Придніпровська залізниця»  на рішення  господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020р. (суддя Васильєв О.Ю.),    у справі № 904/5111/19

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс», м. Дніпро
до Акціонерного    товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії    «Придніпровська залізниця»,    м. Дніпро

про :  стягнення    67920, 00 грн.        

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Укрметалургтранс»    звернулося з позовом до АТ «Українська    залізниця»    в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (відповідач) про стягнення 67 920, 00 грн. збитків, завданих внаслідок незабезпечення відповідачем схоронності ( збереження ) майна позивача (вагонів) при перевезенні залізничним    транспортом.    
Рішенням господарського суду     Дніпропетровської    області від 08.01.2020р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Вказане рішення обгрунтовано підтвердженням документально позивачем понесеня ним збитків у сумі     67 920, 00 грн., а також тим, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталося не з вини відповідача, враховуючи обов`язок ПАТ «Укрзалізниця» забезпечувати схоронність вагонів.
Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач  звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- відповідач повідомляв позивача про випадки несправності вагонів, що виникли під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів, що підтверджується актами ГУ-23, ВУ-23М;
- надані позивачем документи в обгрунтування позовних вимог не є належними доказами в підтвердження вини відповідача у завданні збитків, оскільки не надано актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25 або ВУ-25М, складання яких передбачено п.п. 19-23 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999р.;
- акт виконаних робіт між позивачем та ТОВ «Ремвагонторг» підписаний 30.06.2019р, разом з тим, 30.06.2019р. не могли виконуватися роботи спірних залізничних вагонів, оскільки ці вагони з 27.06.2019 по 02.07.2019 були в технічно справному стані та постійно перебували у русі;
- господарським судом помилково ототожнюються порожні вагони з вантажем, тому відсутні підстави для застосування п.110 Статуту залізниць України
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2020 року ухвалено відкрити   апеляційне провадження у справі      №904/5111/19 та ухвалено розгляд апеляційної скарги провести у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмово провадження.
Відповідно до ч. 13  ст. 8 Господарського процесуального кодексу України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами,  що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25.12.15р. між ПАТ «Українська залізниця» в особі    РФ «Придніпровська залізниця» (виконавцем) та ТОВ «Укрметалургтранс» (замовником) укладено договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування №ПР/М-15161/НЮ від 25.12.15 р. 
У травні 2019р. АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача. Між позивачем та відповідачем було укладено договори перевезення згідно залізничних накладних №33346727 та №44472835, відповідно до яких вантажні вагони №95777124 та №95777751 прямували порожніми під завантаження до пункту призначення.    (а.с.30, 36)
Прямуючи до пункту призначення зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження   вагонів   на  відповідальності   відповідача   вагони   були   пошкоджені   та  відчеплені із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей (відсутня головна та/або магістральна частини повітророзподільника), про що були складені відповідно акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М. (а.с.31-32, 37-38).
Як вбачається з тексту позовної заяви, внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів позивач був змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності позивача.
Відповідно   до   повідомлень   форми   ВУ-36М   вагони, зокрема вагони №№9577124, 95777751, були   прийняті   структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Українська залізниця» для проведення ремонту та технічного огляду. (а.с.33-34, 39-40). 
Проведення ремонтних робіт на структурному підрозділі експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Українська залізниця»  (ремонт  вантажних вагонів) було завершено та по факту виконання поточного ремонту вагонів було складено акт встановлення та акт виконаних робіт  на загальну суму по спірним вагонам (№95777124 та №95777751) в розмірі 56600  грн. (а.с.32, 35, 38, 41).Після проведення    ремонту позивач прийняв на підставі актів виконаних робіт та оплатив    поточний ремонт вагонів, загальна вартість якого    склала 56    600, 00 грн.    
Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ «Ремвагонторг» згідно умов    договору про надання послуг № 07у/14 від 19.02.2014р.,    укладеного між позивачем та останнім. (а.с. 25-28).
Посилаючись на те, що за весь час, коли вагони позивача знаходились на шляху прямування залізничними коліями загального користування    та перебували у володінні    відповідача, внаслідок    незабезпечення    відповідачем схоронності    ( збереження ) майна    (вагонів) при перевезенні відповідачем позивачу було завдано    збитків, позивач звернувся з позовом    до суду.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.
Відповідно до  статті 908 ЦК України  перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
  Згідно з частинами 1 та 3  статті 909 ЦК України,  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Пунктом 2 Статуту залізниць передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються        порядок        укладання     договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
  У пункті 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ    встановленої    форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил користування вагонами і контейнерами і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
          Згідно з п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".
            Відповідно до пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76,  а  також унесення змін у конструкції  вагонів,  заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування   вагонів  тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях  вагонів, а  також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
  Згідно з пунктами 6.2.1, 6.2.7 Інструкції №264-Ц, при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними. Забороняється ставити в склад поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.
За змістом п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до  Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого  наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та ( або ) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням ( додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Згідно з абзацом другим статті 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. 
Відповідно до пункту 22 Правил №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до     Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого    наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;    вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;    витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Ст. 224 ГК України  передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,  повинен відшкодувати  завдані цим  збитки,  суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під   збитками  розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна,  а  також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі  ст. 225 ГК України  до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а  також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі  ст. 1192 ЦК України  з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну,  відшкодувати  її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або   відшкодувати   завдані   збитки  у повному обсязі.  Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості  втраченого майна на момент розгляду справи  або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт"  передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу,  а  також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених  Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди,  якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Відповідно до п. 113 Статуту залізниць, за незбереження ( втрату, нестачу, псування і пошкодження ) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Отже, чинне законодавство у позадоговірних (деліктних) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.
Системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.
Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Враховуючи положення  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України  саме на  позивача  покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними  збитками.  При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та  збитками  потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною,  а збитки,  які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Згідно з підпунктом "в" п. 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні  збитки,  що виникли з її вини під час перевезення вантажу,  а  саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Відповідно до абзаців 1, 2 п. 126 Статуту залізниць у разі самовільного використання залізницею  вагонів  (контейнерів), що належать підприємствам або орендовані ними, залізниця сплачує їм плату за користування, встановлену статтею 119 цього Статуту.  За пошкодження залізницею  вагонів  або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
У абзаці 2 п. 126 Статуту залізниць  йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних  вагонів  (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не мають істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.
Відповідно до підпункту "е" п. 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха  та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.
Визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Як наслідок, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.
В даному випадку матеріалами справи підтверджується, у травні 2019 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів, які належать позивачу, про що складено залізничні накладні №33346727 та №44472835.
Матеріали справи свідчать також і про те, що у період знаходження вагонів у відповідача, останні були пошкодженні та відчеплені у зв`язку з розукомплектацією деталей, внаслідок чого було складено Акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення форми ВУ-36М.
Відповідач не заперечує того факту, що роботи з ремонту вагону на замовлення позивача проводились ТОВ   «Ремвагонторг»  на виконання умов укладеного між ними договору про надання послуг № 07у/14 від 19.02.2014р., що підтверджується актом виконаних робіт №36 від 30.06.2019, згідно з яким  вартість цих робіт склала 56600, 00 грн., які були перераховані позивачем товариству.    
З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду стосовно того, що обставини даної справи свідчать про наявність всіх елементів складу правопорушення,  а  саме: протиправної бездіяльності  відповідача,  що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного   позивачу  майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин  вагонів,  вини перевізника та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою.
          Таким чином, враховуючи, що позивачем доведено факт спричинення йому збитків в сумі 67920,00, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
          З огляду на викладене підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.
Вказане вище спростовує доводи скаржника про те, що надані позивачем документи в обгрунтування позовних вимог не є належними доказами в підтвердження вини відповідача у завданні збитків.
Безпідставні твердження відповідача стосовно того, що акт виконаних робіт між позивачем та ТОВ «Ремвагонторг» підписаний 30.06.2019, разом з тим, 30.06.2019 не могли виконуватися роботи спірних залізничних вагонів, оскільки ці вагони з 27.06.2019 по 02.07.2019 були в технічно справному стані та постійно перебували у русі, виходячи з наступного.
Так, як вбачається з наданого позивачем до матеріалів справи акту виконаних робіт №36 від 30.06.2019, який складено позивачем та ТОВ «Ремвагонторг», останнім було відремонтовано 9-ть вагонів, зокрема і вагони №95777124 та №9577775.
Станом на 30.06.2019 ТОВ «Ремвагонторг» відремонтовано всі дев`ять вагонів, окремий акт щодо суми та дати ремонту спірних вагонів не складався.
Відповідно до п. 2.1.6 договору № 07у/14 від 19.02.2014 в акті виконаних робіт виконавець відображає факт виконання-здачі виконавцем та приймання замовником наданих виконавцем послуг по виконанню доручення замовника і проводиться розрахунок вартості послуг.
Отже, вказаним пунктом договору сторонами передбачено складення акту виконаних робіт, на підставі якого здійснюється розрахунок за надані послуги, а не здійснюється фактичне повернення відремонтованих вагонів замовнику.
При цьому, позивач не заперечує того факту що вищевказані вагони відремонтовані раніше, ніж був складений акт виконаних робіт та  27.06.2019 були завантажені та знаходилися у русі.
Інших  належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75,  76 ГПК України  на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.
Оскільки доводи відповідача не підтвердилися, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі фактичні обставини справи, їм дана належна правова оцінка, отже підстави для скасування постановленого судового рішення у справі відсутні.
Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.    129,  269,  270,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії    «Придніпровська залізниця»    залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020р.    у справі № 904/5111/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                        С.Г. Антонік

Суддя                                                                                            О.В. Березкіна

Суддя                                                                                             О.Г.Іванов