ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2020 року 
м. Київ
справа №805/1334/17-а
адміністративне провадження №К/9901/42101/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т. М.,
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка  В.  В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду (суддя Бабіч  С.  І.) від 10 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Гаврищук  Т.  Г., судді: Блохін  А.  А., Сухарьок  М.  Г.) від 05 липня 2017 року у справі №  805/1334/17 за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Добропільського виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
У березні 2017 року Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Добропільського виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі - КП «Компанія «Вода Донбасу») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Добропільська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2016 року №  0002801200, 0002781200, 0002771200, 0002851200, 0002901200, 0002811200, 0002841200, 0002831200, 0002821200, 0002861200, 0002911200, 0002891200.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2017  року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05  липня 2017 року, позов задоволено.
Задовольняючи цей позов суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що в силу норм ст. 10 Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VI «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон №1669-VI) позивач, в даному випадку, звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату податку, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними і такими, що підлягають скасуванню.
Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями, Добропільська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2017  року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, і прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування касаційної скарги Добропільська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області посилається на те, що судами безпідставно було застосовано до спірних правовідносин положення Закону №  1669-VI. Крім того, скаржник стверджує, що відповідно до п.  2.1 ст. 2 та п. 7.3 ст. 7 Податкового кодексу України (далі - ПК України) будь які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 липня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16  червня 2020  року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
Відповідно до наказу Добропільської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області  від 18  серпня 2016 року відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питання своєчасності сплати до бюджету самостійно задекларованих та узгоджених сум рентної плати за спеціальне використання води, терміном сплати 19  серпня 2014  року, земельного податку у період з 29  березня по 28 липня 2016 року, за результатами якої складено акт від 31  серпня 2016 року №  366/12/35581061.
За висновками цього акту встановлено порушення КП «Компанія «Вода Донбасу» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з земельного податку та рентна плата за спеціальне використання води, визначених п. 287.3 ст.  287 ПК України.
14 вересня 2016 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ш», а саме : №  0002911200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем рентна плата за спеціальне використання води у розмірі 22  233,27  грн; №  0002891200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 68,56 грн; №  0002781200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 307,05 грн; №  0002771200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 5001,30  грн; №  0002851200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 87,70 грн; №  0002841200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 279,85 грн; №  0002831200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 559,16 грн; №  0002821200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 78,13 грн; №  0002861200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 35,08 грн; №  0002901200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 171,40 грн; №  0002811200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 156,28 грн; №  0002801200 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20  % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 261,99 грн.
Так, вказані штрафні санкції нараховані за несвоєчасну сплату позивачем податкових зобов`язань, задекларованих у податкових деклараціях від 13  квітня 2016 року №  9054262251, 9054262033, 9054295220, 0002841200, 9054262033, 9054295299, 9054262251, 9054295299 та від 29 березня 2016 року №  9045091285, 9045091285, 9045091285 за земельні ділянки, які розташовані у м. Добропілля, м. Білозерське, м. Білицьке, с. Святогорівка, с. Золотий Колодязь, с. Ганнівка, с. Світлівка, Добропільського району, Донецької області. Штрафні санкції в сумі 22  233,27 грн, за платежем рентна плата за спеціальне використання води нараховано позивачу за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання відповідно до розрахунку збору за спеціальне водокористування в частині використання води від 05  серпня 2014 року №  9044835201, за період грудень 2014 року - січень 2015  року, березень, травень - липень 2015 року.
Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 14.1.39, 14.1.136, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата); податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (п. 286.2 ст. 286 ПК України).
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст.  287 ПК України).
Разом з тим, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №  405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон №  1669-VI, відповідно до ст. 6 якого під час проведення антитерористичної операції суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Статтею 7 Закону №  1669-VI скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.
Разом з тим, положеннями ст. 6, 7 Закону №  1669-VI, які мають пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин, а отже підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками є здійснення суб`єктом господарювання діяльності саме на території проведення антитерористичної операції та в період її проведення.
Згідно зі ст. 1 Закону №  1669-VI період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №  405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13  квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №  405/2014.
На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1669-VI розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №  1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 
Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02  грудня 2015  року №  1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належать м.  Добропілля, м. Білозерське, м. Білицьке, с. Святогорівка, с. Золотий Колодязь, с.  Ганнівка, с. Світлівка, Добропільського району, Донецької області.
Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку та здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, що відповідачем не заперечується.
Станом на момент розгляду даної справи Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України видано не було.
Крім того, КП «Компанія «Вода Донбасу» надано до суду сертифікати Торгово-промислової палати України від 29 жовтня 2014 року №  1215 та від 25 листопада 2014 року №  1735, які засвідчують настання обставин непереборної сили з 10  червня 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримані законодавчих актів України, які стосуються оправлення та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.
Що стосується доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій вимог п. 2.1 ст. 2 та п. 7.3 ст. 7 ПК України, зокрема, що будь-які питання стосовно оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
У преамбулі Закону №  1669-VI зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Тобто, Закон №  1669-VI містить спеціальні норми щодо спірних правовідносин, а тому їх застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що спірні податкові повідомлення-рішення відповідача про нарахування позивачу штрафу є протиправними та підлягають скасуванню.
За таких обставин, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Суд також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.  1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №  303-A, п. 29).
Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ч. 2 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року    №  460-IX, ст. 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області залишити без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10  травня 2017  року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду                                                                      Т.  М.  Шипуліна
                                                                                                    Л.  І.  Бившева
                                                                                                    В.  В.  Хохуляк