ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/10716/19 
Провадження № 22-ц/818/853/20
Категорія: трудові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря - Пузікової Ю.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року у складі судді Цвіри Д.М.,
у цивільній справі № 638/10716/19  за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрзалізниця» 
про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:
16.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом в якому просив: визнати незаконним наказ №169/ос від 27.06.2019р. про припинення з ним трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України та поновити його на посаді провідника пасажирських вагонів моторовагонного поїзду Виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 30.06.2019р.; стягнути з АТ «Українська залізниця» заробітну плату за час вимушеного прогулу по вині роботодавця з 30.06.2019р. по день винесення рішення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 26.07.2001 року він був прийнятий контролером-ревізором приміських поїздів відділу ревізій і контролю пасажирських поїздів Управління Південної залізниці. 30.06.2002 року був переведений у Харківську дирекцію залізничних перевезень за домовленістю між керівниками, контролером-ревізором. 
З 09.01.2009р. по 30.06.2019р. за контрактом працював провідником пасажирського вагону вагонного поїзда ВП «Моторвагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця». 
30.06.2019р. наказом №169/ос від 27.06.2019р був звільнений за п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач упереджено вирішив питання про припинення з ним трудових відносин, що відповідач безпідставно відмовив йому в продовженні строку дії контракту, як це відбувалося в попередні десять років, хоча до якості його роботи не було жодних претензій. 
Зазначав, що негативне вирішення його право на працю може бути обумовлене лише тим, що він брав участь у створенні первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» і був обраний до складу профспілкового органу.
25.04.2019 року і 04.05.2019 року за вх. №27 роботодавця було повідомлено належним чином про створення первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Моторовагонного депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а його, позивача ОСОБА_1 , було обрано до складу виборного профспілкового органу.

Не зважаючи на той факт, що укладений з ним контракт №615 від 09.01.2009р. неодноразово переукладався і жодних претензій до нього не було, а 31.05.2019р. він вперше отримав повідомлення, що 30.06.2019 року контракт закінчився і продовжувати строк його дії роботодавець не бажає, не повідомивши підстав такого рішення, вважає, що його профспілкова діяльність, а не погана якість виконання обов`язків провідника пасажирського вагону була причиною безпідставного позбавлення права на працю.

Профком Вільної профспілки Південної залізниці 05.06.2019 року вих. №68 намагався з`ясувати причини не продовження дії контракту. Просив врахувати обставини, згідно яких роботодавець повинен би був продовжити контракт або надати інформацію про причини не бажання переукладання контракту. З не зрозумілих причин, роботодавець не побажав змінювати своє необґрунтоване рішення та не надав взагалі відповіді. У зв`язку з чим він змушений був звернутись до суду з позовом. 

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Суд вирішив скасувати наказ АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Південна залізниця» виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» від 27.06.2019 року за № 169/ОС, відповідно до якого з ОСОБА_1 припинено трудовий договір (контракт) та звільнено 30.06.2019 року.
Поновити ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону (моторвагонного поїзда) Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Південна залізниця» виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків».
Стягнути з АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48342 грн 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.
       
АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» зазначає, що звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту по суті не є розірванням трудового договору, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.
Роботодавцем було прийнято рішення про припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії контакту (протокол засідання комісії по укладанню та аналізу виконання контрактів провідників пасажирського вагона (моторвагонного поїзда) з розгляду матеріалів щодо укладання та продовження терміну дії контрактів (аналізу виконання умов контрактів) від 25.04.2019 (відповідно до вимог Положення засідання комісії проводилось за участі Первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, а саме: голови Висоцького О.М) та протокол розгляду висновків комісії з питань продовження дії контрактів з провідниками пасажирського вагона (моторвагонного поїзда) виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» від 25.04.2019).
Отже, за відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку дії Контракту угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на відсутність звернень відповідача до виборного профспілкового органу підприємства, членом якого є ОСОБА_1 , з обґрунтованим письмовим поданням про розірвання трудового договору та відсутність згоди профспілки на розірвання трудового договору, оскільки зазначена позивачем процедура попереднього отримання згоди профспілкового комітету на звільнення працівника до спірних правовідносин не має відношення, так як положення статей 43, 43-1 КЗпП України застосовуються до випадків розірвання трудового договору, який укладено на невизначений строк, а також розірвання строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (пункт 4 статті 36 КЗпП України).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, вважаючи, що суд постанови рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Також, ОСОБА_1 стверджує, що представник відповідача намагається ввести суд в оману, посилаючись на те, що 25.04.2019 року, нібито, відбулося засідання комісії за участю голови профкому Висоцького О.М. та позивача і там обговорювалося питання щодо доцільності продовження з ним контракту. В дійсності ніякого обговорення показників його роботи 25.04.2019 року не було, а була лише повідомлено, що його заява про його бажання працювати на даній посаді буде вирішуватися на комісії в регіональній філії «Південна залізниця». Саме тому в протоколі засідання комісії від 25.04.2019 р. немає підпису голови профкому Висоцького О.М., а відповідач, після отримання позовної заяви, включив пункт, що нібито дане питання по задоволенню заяви позивача про продовження виробничих відносин вирішувалось 25.04.2019 р.
Позивач також просив звернути увагу на зміст пункту 2 ст. 36 КЗпП України, яким передбачено, що безумовною підставою припинення строкового трудового договору є також наявність умови, що жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Однак беззаперечним є той факт, що він звернувся із заявою про бажання продовжити працювати на підприємстві, проте його звернення залишилось без задоволення без зазначення підстав.

Представник відповідача Пономаренко М.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилались на те, що судом першої інстанції належним чином перевірено матеріали справи та надано їм вірний висновок, у зв`язку з чим просили рішення суду залишити без змін. Стверджували, що в дійсності у відповідача не було законних підстав відмовляти позивачу у продовженні строку дії контракту, як це було в попередні роки. 
Просили врахувати ту обставину, що за весь час роботи позивача на посаді провідника у нього не було жодних порушень, не було жодних дисциплінарних стягнень або інших негативних вчинків, які б могли слугувати підставою для надання переваги іншим прийнятим на цю роботу новим працівникам. 
Припускають, що єдиним поясненням такого упередженого відношення до нього може бути лише обрання його колективом на виборну посаду члена контрольно-ревізійної комісії профспілкового комітету вільної профспілки «МдХ» регіональної філії «ПЗ» ПАТ УЗ ВППЗ».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується учасниками справи, що  ОСОБА_1 з 09.01.2009 року по 30.06.2019 рік працював провідником пасажирського вагону вагонного поїзда ВП «Моторвагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця». 
09.01.2009 року між Моторвагонним депо м. Харків Південної залізниці та ОСОБА_1 було укладено контракт з працівником № 615 
Відповідно до п. 23 контракт з працівником № 615 від 09.01.2009 року умови цього контракту можуть бути змінені тільки за згодою сторін шляхом укладання додаткових угод складених у письмовій формі, які є невід`ємною частиною даного контракту.
В подальшому відповідач кожного року укладав з ОСОБА_1 додаткові угоди до контракту № 615 від 09.01.2009 року, якими продовжувався лише строк дії контракту на рік, а саме: 28.10.2009, 28.10.2010, 29.04.2011, 25.10.2011, 22.02.2012, 30.10.2012, 31.10.2013, 27.01.2014, 30.04.2014 року.
05.01.2015 року сторони уклали додаткову угоду до контракту № 615 від 09.01.2009 року, в якій пунктом 21 передбачено, що рішення про продовження строку дії Контракту або припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії контракту приймається роботодавцем з урахуванням пропозиції комісії підприємства (відокремленого підрозділу) по укладенню та аналізу виконання умов контрактів, до складу якої входить представник профспілкової організації, членом якої є працівник. (том 1 а.с. 81-84)
В подальшому, тобто 29.04.2015, 01.12.2015, 26.04.2016, 26.04.2017 і 27.014.2018 між роботодавцем і ОСОБА_1 щорічно укладались додаткові угоди, якими передбачалось лише продовження строку дії контракту.
Однак у 2019 році відповідач відмовився продовжувати строк дії контракту, а на запити ОСОБА_1 і на запити голови профспілки отримав 31.05.2019 року листа начальника ВП «Моторвагонне депо Харків» в якому повідомлялося, що на підставі висновків засідання комісії регіональної філії «Південна залізниця» з питань продовження дії контрактів з провідниками пасажирського вагона (моторвагонного поїзда) виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» від 26.04.2019 року прийнято рішення не продовжувати строк дії даного контракту.
Згідно наказу (розпорядження) №169/ОС від 27.06.2019 «про припинення трудового договору (контракту) начальника виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Харків» провідника пасажирського вагона (моторвагонного поїзда) ОСОБА_1 звільнено з 30.06.2019 року за п.2 ст.36 КЗпП України по закінченню строку дії контракту. (т.1 а.с.105).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено незаконність звільнення із займаної ним посади, що звільнення ОСОБА_1 відповідачем здійснено без дотримання передбачених ст.39 ЗУ «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» і ст. 252 КЗпП України гарантій для працівника підприємства, обраного до профспілкових органів.
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку із порушенням відповідачем встановленого законом порядку вирішення питання про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , але не погоджується з викладеними судом в мотивувальній частині рішення висновками щодо порушення відповідачем гарантій, передбачених статтею 252 КЗпП України.

До цього висновку колегія суддів прийшла з огляду на таке.

Дійсно, як правильно вказує в апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» трудові відносини між ОСОБА_1 і відповідачем були припинені не достроково за ініціативи роботодавця, а у зв`язку із закінченням передбаченого контрактом № 615 від 09.01.2009 року та додаткової угоди від 27.014.2018 року строку дії трудового договору. (а.с.49-51, 97).

Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», посилаючись на положення якої обґрунтовував свій висновок суд першої інстанції, регламентовано порядок надання згоди профспілкової організації на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.
Однак, у даній справі предметом спору є перевірка законності дотримання встановленого порядку припинення трудового договору (контракту) у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами строку його дії, а не звільнення працівника за ініціативою роботодавця.

Разом з тим, помилка суду у викладенні окремих доводів про мотиви задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не призвели до неправильного вирішення справи, оскільки головне питання судом вирішено у відповідності із вимогами ст.2 ЦПК України та ст.235 КЗпП України. 

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Порядок та особливості укладення контрактів при прийнятті на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян, визначається Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, яке затверджене Постановою КМУ від 19 березня 1994 року №170, із наступними змінами та доповненнями.
Посада провідника пасажирського вагона, яку обіймав позивач ОСОБА_1 , передбачена у затвердженому постановою КМУ від 15.07.1997 року №764 Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. 
Поряд з цим, трудові правовідносини між АТ «Укрзалізниця» і його працівниками, регулюються також умовами колективного договору між відповідачем та профспілковою організацією, які діють на підприємстві відповідно до їх статутів, а також внутрішніми нормативними документам, в тому числі Положенням про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів, затвердженого наказом Укрзалізниці від 04.03.2014 № 056-Ц/од, наказом директора регіональної філії «Південна залізниця» від 29.03.2019 № 142/Н, як це вбачається з відзиву представників відповідача, поданого 24.09.2019 року до суду першої інстанції (т.1 а.с.29-122) 

Згідно п.9 надано відповідачем «Положення про укладення контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів», у контракті визначаються строк його дії, права, обов`язки та відповідальність сторін, умови оплати і організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства.

Пунктом 13 зазначеного Положення передбачено, що за два місяці до закінчення строку дії контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий с трок.
При цьому у разі, якщо працівник протягом дії контракту не допускав порушень трудової дисципліни, контракт продовжується строком на 5 років.
Пунктом 14 Положення передбачено, що у разі, якщо первинний контракт з часу його укладення зазнав значних змін та доповнень, його доцільно укладати на новий строк у новій редакції зі збереженням трудових відносин.
Згідно п.15 Положення рішення про продовження строку контракту або припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку дії контракту приймаються Роботодавцем з урахуванням пропозиції Комісії відокремленого підрозділ по укладенню та аналізу виконання умов контракту. (т.1 а.с.113-115) 

З наданих суду письмових доказів, які не оспорюються жодним з учасників справи, вбачається, що відповідач систематично, принаймні останні п`ять років, щорічно продовжував строк дії контракту шляхом укладення додаткових угод із визначенням зазначеного строку.

За таких обставин, зважуючи на відсутність будь-яких даних про порушення позивачем ОСОБА_1 трудової дисципліни, а також зважуючи на відсутність даних про наявність у його роботі негативних економічних показників (виконання завдання з продажу квитків та надання послуг провідниками пасажирських вагонів, тощо), які відповідно до п.п.13-15 «Положення про укладення контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів» мають значення для прийняття рішення про продовження строку дії трудових відносин (контракту) у відповідача не було законних підстав для відмови у продовженні строку дії трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 на наступний поточний рік після закінчення строку, передбаченого Додатковою угодою від 27.04.2018 року (т.1 а.с.97).

В наданій до суду представником відповідача копії відповіді начальника «Моторвагонного депо Харків» Олійника В.О. від 12.07.2019р. (вих. №РПЧ-1-06/643) голові «Вільної профспілки Південної залізниці» зазначено, що рішення про не продовження строку дії контракту з ОСОБА_1 прийнято у зв`язку з наявністю дисциплінарних стягнень та систематичним невиконання планових завдань з продажу квитків. (т.1 а.с.109).

Однак на підтвердження цих обставин відповідачем доказів суду не надано.

Відповідачем також не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що на засіданні комісії по укладенню та аналізу виконання контрактів провідників пасажирського 25.04.2019р. та при розгляді висновків комісії 26.04.2019 року взагалі аналізувався стан виконання трудового договору провідником вагонів ОСОБА_1 у розумінні цього питання, як це передбачено п.п.13-15 «Положення про укладення контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів».

Допитаний судом у якості свідка голова ПК Вільної профспілки Південної залізниці ОСОБА_3 підтвердив зазначену обставину.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів обґрунтованості рішення не продовжувати строк дії контракту з ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю дисциплінарних стягнень та систематичним не виконанням планових завдань з продажу квитків. 

Порушення відповідачем встановленого на підприємств порядку вирішення питання щодо продовження строку дії трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 є підставою для задоволення позову відповідно до положень ст.235 ЦПК України. 

Постановляючи таке судове рішення колегія суддів виходить з того, що суд не втручається в господарську діяльність відповідача, не порушує його законне право вибору кращого найманого працівника з метою виконання статутних цілей і завдань підприємства, однак здійснення ним цих повноважень має бути з дотримання законних інтересів і прав найманого працівника, яким у даній справі є позивач ОСОБА_1 .

Згідно ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки частина 4 статті 376 ЦПК України передбачає у якості підстави для зміни судового рішення також і випадки доповнення або зміни його мотивувальної частини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а саме: оскаржуване рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.  
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Так як вимоги апеляційної скарги щодо скасування судового рішення та ухваленням нового про задоволення позову залишаються без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2020 року

Головуючий:                         П.В. Кісь

Судді :                        О.М. Хорошевський

                       В.Б. Яцина