СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р.                                                              Справа № 917/2184/19  

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання  Міракова Г.А.

за участю представників:
позивач – не з`явився;
відповідач  - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача (вх. №1269П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 13 березня 2020 року (суддя Ореховська О.О., повний текст складено 10.04.2020 р.), у справі №917/2184/19

за позовною заявою Акціонерного товариства  Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ
до  ОСОБА_1 , с. Княжа Лука, Хорольський район, Полтавська область
про стягнення  44 259,22 грн.  
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 44 259,22 грн заборгованості за Договором банківського обслуговування б/н від 14.03.2011 року, з яких 19   168,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 25   091,22 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за  договором.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 13 березня 2020 року (суддя Ореховська О.О., повний текст складено 10.04.2020 р.), у справі №917/2184/19 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Позивач з рішенням суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати вказане рішення, прийняти нове, яким задовольнити позов.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 року у справі поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 13 березня 2020 року у справі №917/2184/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Полтавської області від 13 березня 2020 року у справі №917/2184/19. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу  (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення ухвали (з урахуванням положень пункту 4 розділу Х “Прикінцеві положення” Господарського процесуального кодексу України). Призначено справу до розгляду на 15 червня 2020 року о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.
Відповідач вимог ухали суду від 04.05.2020 року не виконав. 
У судове засідання 15 червня 2020 року сторони не з`явились.
Колегія суддів зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Керуючись наведеними нормами, з огляду на передбачений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що явка представників не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників апеляційного провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як зазначає позивач, 14.03.2011 року фізичною особою - підприємцем Чубом Михайлом Володимировичем підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг (далі-умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 14.03.2011 р. (далі - Договір).
За приписами ст. 184 ГК України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.
У ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
"Умовами та правилами надання банківських послуг" визначено наступне:
- при укладенні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг", банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі (п. 3.18.1.16 Умов)
- кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - Кредит) надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - Ліміт). Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта (система клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, шляхом дебатування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо (п. 3.18.1.1. Умов).
- кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди  (п. 3.18.1.3 Умов); 
- проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом 1 року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг ( або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода" ) (п. 3.18.1.8. Умов); 
- ліміт може бути може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання  інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв"язку Банку і Клієнта (система клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших) (п. 3.18.1.6. Умов); 
- за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка) (п. 3.18.4.1. Умов). Порядок розрахунку відсотків:
За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - період  в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків здійснюється процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
Пунктом 3.18.4.1.2. Умов передбачено, що при необнулені дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало  обнуленню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних,  починаючи з останньої дати, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.
У відповідності до п. 3.18.4.1.3. Умов у разі непогашення кредиту  впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
Уразі порушення  Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення  іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань. 
Під "непогашенням кредиту" мається на увазі невинекнення на поточному рахунку  - нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п.п.  3.18.4.1.1. - 3.18.4.1.4. Умов).
- Клієнт  сплачує Банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2., 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг. Клієнт доручає Банку списання винагороди зі своїх рахунків (п. 3. 18.4.4. Умов);
- розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок  відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати  (п. 3. 18.4.10. Умов).
-  Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого пов`язань, передбаченого "Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших  зобов`язань за кредитом в повному обсязі (п. 3.18.2.3.4. Умов);
- при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8., 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди , передбаченого п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку  за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні (п.  до 3.18.5.1. Умов).
- обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та / або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 3.18.6.1. Умов).
Позивач зазначає, що відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені   засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".
Відповідно до довідки від 13.11.2019 року про розмір встановленого кредитного ліміту ФОП   ОСОБА_1 станом на 14.03.2011 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000,00 грн.
АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідач свої договірні зобов`язання виконував не належним чином, у зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду про стягнення з ФОП  Чуб М.В.   заборгованості за Договором № б/н від 14.03.2011 року.
В матеріалах справи наявне рішення господарського суду Полтавської області від  02.09.2014 року у справі №917/1670/15  за позовом АТ КБ "Приватбанк" до  ФОП Чуба М.В.  про стягнення грошових коштів у сумі 23137,44 грн.
Вказаним рішенням задоволені позовні вимоги повністю та  стягнуто з відповідача  8 000, 00  грн.  заборгованості за кредитом;  8 597, 33 грн. заборгованості  по процентам  за  користування  кредитом;  1 986, 38 грн.  заборгованості   по комісії за користування  кредитом;  4 553, 73 грн. пені  за  несвоєчасне  виконання  зобов`язань  за договором, рішення  набрало законної сили.
Цим рішенням встановлено факт порушення ФОП Чубом М.В. умов договору банківського обслуговування б/н від 14.03.2011 р., в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі  23 137,44 грн. Факт наявності заборгованості за спірним договором в загальному розмірі 23 137,44 грн., в т.ч. 8000,00 грн. заборгованості за кредитом, 8 597,33грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, 4 553,73 грн. пені, а також 1 986,38 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, підтверджується матеріалами справи №917/1670/15, відповідні розрахунки перевірені судом з урахуванням "Тарифів Банку".
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вищевказане рішення господарського суду Полтавської  області від  02.09.2014 р. у справі № 917/1670/15 в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось. 
Нормами статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами 
Отже, судове рішення, прийняте в справі №917/1670/14, має преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.
Враховуючи, що рішення господарського суду Полтавської області від  02.09.2014 р. у справі №917/1670/15 відповідачем  виконано не у повному обсязі,  позивач звернувся до суду  із   позовом  про  стягнення  з відповідача сум, які були  нараховані  згідно умов кредитного  договору, але не були  предметом  попереднього судового процесу,  а саме, про стягнення  з відповідача 19   168,00 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 25   091,22 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за  договором станом на  22.10.2019 р. 
При цьому позивач, в обґрунтування правомірності здійснення зазначених нарахувань, посилається на постанову Верховного Суд України 23.09.2015р. по справі "6-1206цс15, в якій суд касаційної інстанції зазначає, що виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 Цивільного кодексу України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільного кодексу України.
Судом у рішенні було встановлено, що 23.12.2016 р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України    правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626,   628 Цивільного кодексу України    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України    встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У   ст. 526 Цивільного кодексу України    передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем є Кредитним договором. 
Відповідно до ч. 1  ст. 1054 Цивільного кодексу України   за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1   ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України   встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України    публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом   ст. 634 цього Кодексу   договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.   633,        634 ЦК України      можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом    ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України   позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1    ст.1054 Цивільного кодексу України   за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом   ст. 549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України   визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу  України   якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 11.03.2011р. процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи в межах даної справи  просить  суд стягнути  заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В обґрунтування позовних вимог, у тому числі щодо їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.03.2011р., позивач посилається  на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємну частину спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (в даному випадку з 14.03.2011р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.12.2019р.).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідно правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду,  викладеній у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про  безпідставність позовних вимог і відмову у задоволенні позову є обґрунтованим і підтвердженим матеріалами справи, у той час як твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, не доведені належними доказами.
Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір не відшкодовується. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства  Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 13 березня 2020 року у справі №917/2184/19 залишити без змін. 

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Россолов В.В.

Суддя                                                                                                Хачатрян В.С.