Ухвала
 
14 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 487/3713/16-ц
 
провадження № 61-5526ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про закінчення виконавчого провадження та відкриття виконавчого провадження,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (зараз - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)) (далі - Заводський ВДВС м. Миколаїв) про закінчення виконавчого провадження та відкриття виконавчого провадження.
 
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано неправомірною та зобов`язано Заводський відділ ДВС м. Миколаїв скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 58523739 від 04 березня 2019 року.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки на час закінчення виконавчих проваджень рішення суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди фактично виконано не було, постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем передчасно. 
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу Заводського ВДВС м. Миколаїв задоволено.
 
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2019 року в частині визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаїв Опяти Ю. Ю.                         від 04 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження                             № 58523739 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його скарги до Заводського ВДВС м. Миколаїв про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.                               
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вказане виконавче провадження було відкрито за заявою стягувача на підставі виконавчого листа, виданого судом першої інстанції. Факт виконання судового рішення про стягнення моральної та матеріальної шкоди підтверджено постановами про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з його фактичним повним виконанням, які неправомірними не визнавалися, а тому державним виконавцем було правомірно відкрито виконавче провадження № 58523739.
 
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 -                         ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва                   від 20 грудня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                від 19 лютого 2020 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Встановивши, що виконавче провадження № 54737886 про стягнення з ОСОБА_3 та виконавче провадження № 54737717 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди, а також судових витрат на загальну суму 5 943,90 грн з кожного, закінчені у зв`язку з фактичним повним виконанням боржниками судового рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанов про закінчення виконавчих проваджень.
 
Відповідно до частини першої та п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
Апеляційним судом встановлено, що виконавче провадження № 58523739 про зобов`язання ОСОБА_1 після отримання грошового відшкодування передати у спільну власність ОСОБА_3 та                          ОСОБА_4 існуючу частину від загальних воріт загальною вартістю 4 055,50 грн було відкрито за заявою стягувача на підставі виконавчого листа, виданого судом першої інстанції. Факт виконання судового рішення про стягнення моральної та матеріальної шкоди підтверджено постановами про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з його фактичним повним виконанням, які неправомірними не визнавалися. Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність відкриття виконавчого провадження.
 
Аргументи касаційної скарги щодо того, що ОСОБА_3 та                         ОСОБА_4 судове рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі не виконали, що підтверджується, зокрема, розпискою заявника від 01 квітня 2019 року, зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, тоді як, виходячи з визначених частиною першою статті 400 ЦПК України меж розгляду справи у касаційному порядку, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Отже, рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанова апеляційного суду є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва                     від 20 грудня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                 від 19 лютого 2020 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва                              від 20 грудня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                   від 19 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про закінчення виконавчого провадження та відкриття виконавчого провадження.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь