ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м   У к р а ї н и

17 березня 2020 року м. Херсон
справа № 766/4131/16-ц
провадження №22-ц/819/209/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В., 
суддів: Пузанової Л.В., 
Чорної Т.Г., 
секретар  Геленко А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 02 серпня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 
встановив:
        У травні  2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є  Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом  до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 30.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DN81AR03110045, відповідно до якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 72849,32 грн на термін до 29.10.2014 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 
Відповідно до умов договору, відповідач повинна щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. 
У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 17.05.2016 року виникла заборгованості у розмірі 365016,51 грн, яка складається з: 56719,36 грн – заборгованість за кредитом; 34482,16 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 14952,60 грн – заборгованість по комісії за користування кредитом; 258862,39 грн –пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110045 від 30.10.2007 року та судові витрати. 
        Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18 грудня 2019 року, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено в повному обсязі зі спливом строку позовної давності.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з урахуванням встановленого кредитним договору ( п.7.1) дати його погашення – 29.10.2014 року, звернення до суду з позовом 31.05.2016 року, тобто в межах строку позовної давності, судом зроблений неправильний висновок про сплив строку позовної давності для стягнення заборгованості. Зазначає, що судом не враховано, що після звернення з позовом до суду Банк дізнався про наявність заочного рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2011 року про припинення кредитного договору №DN81AR03110045 від 30.10.2007 року та договору застави. За наслідком оскарження позивачем заочного рішення, рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 04 квітня 2017 року. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 доводи скарги не визнав, рішення суду просив залишити без змін. 
Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 30.10.2007 року відповідач отримав кредит. Оскільки ОСОБА_1 неналежно виконувала свої зобов`язання по вказаному кредитному договору, термін дії договору закінчився, останній платіж було внесено 29.05.2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у 31.05.2016 року, тому суд приходить до висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. 
Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DN81AR03110045 на строк до 29.10.2014 року. 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 30 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2014 року включно в розмірі 72 849,32 грн, з яких 48 935 грн на купівлю автомобіля; 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 2495,69 грн         на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR03110045 від 30 жовтня 2007 року, договором особистого     страхування № DN81LK03110045 від 30 жовтня 2007 року на строк до 29 жовтня 2008 року; 3 914,8 грн винагороди за надання фінансового інструменту; 17 469,83 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбаченим пунктами 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі платою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2. даного договору.
Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісяця, в період з «24» по «28» число шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 1188,65 грн, розмір якого в наступному був змінений додатковою угодою до кредитного договору на суму 1233 грн.
Стороною відповідача не заперечується, що ОСОБА_1 припинила погашення заборгованості та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж внесла 29 травня 2009 року, сплативши 745,12 грн в рахунок сплати процентів, 331,70 грн в рахунок сплати комісії /т.1 а.с.4 зв.с./, а наступний термін платежу за договором був визначений до 28 червня 2009 року (включно), який вона не здійснила.
Отже, прийняте на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів позичальниця не виконала.
Оскільки, ОСОБА_1 вимоги договору та ч.1 ст. 1054 ЦК України щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконані, вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості є такими, що ґрунтуються на договірних зобов`язаннях та нормах матеріального права. 
З наданої банком суду першої інстанції виписці по рахункам вбачається :
За рахунком № НОМЕР_1 погашення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110045 ОСОБА_1 здійснено погашення 26.11.2007 року в сумі 557 грн 32 коп. / т.1 а.с.88/. В цьому ж документі далі зазначено про закриття заборгованості згідно договору уступки права вимоги, операція по погашенню заборгованості в сумі 54822,17 грн. здійснена 17.12.2007 року ЗАО «А-БАНК» Дніпропетровськ / т.1 а.с.88/. По рахунку № НОМЕР_2 / т.1. а.с.90/ - погашення заборгованості по кредитному договору -22.01.2009 року. Разом з тим, 29.11.2013 року здійснено списання кредиту згідно протоколу (7057256) в сумі 56719 грн 36 коп. / т.1 а.с.90 зв.с./ рахунок № НОМЕР_3 / т.1 а.с. 110 зв.с. -111 за вказаним рахунком 29.11.2013 року зазначено списання кредиту на суму 26 701,69 грн згідно протоколу /7057256//. Рахунок № НОМЕР_4 / т.1 а.с. 111 зв.с./ має операцію списання кредиту 02.12.2013 року в сумі 1938 грн 30 коп. згідно протоколу /7057256/. Рахунок №22098052339396/ т.1 а.с. 112/ має операцію списання кредиту 02.12.2013 року в сумі 7780 грн 46 коп. згідно протоколу /7057256/. Рахунок №22098052340697/ т.1 а.с. 112 зв.с./ має операцію списання кредиту 29.11.2013 року в сумі 13014 грн 30 коп. згідно протоколу /7057256/.
Як пояснила представник Банку, здійснена 17.12.2007 року ЗАО «А-БАНК» Дніпропетровськ, операція по погашенню заборгованості в сумі 54822,17 грн згідно договору уступки права вимоги, не має значення, оскільки в наступному сума заборгованості за відповідним договором між цими юридичними особами знов перейшла до банку, як кредитора. Вважала, що розмір заборгованості підтверджений наявними матеріалами справи, а отже справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.
Звертаючись до суду з даним позовом , банком не наведені усі умови кредитного договору ( а саме додаткової угоди) щодо суми, яка підлягала щомісячній сплаті та розмір якої може вплинути на визначення заборгованості, посилаючись на їх втрату / а.с.84/.
Судом першої інстанції сума заборгованості визначена за розрахунком банку та як пояснив представник відповідача, в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалося ОСОБА_1 оскільки її позиція полягає у пропуску строку позовної давності.
Враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, а також межі розгляду справи судом апеляційної інстанції колегія суддів визначений розмір заборгованості не переглядає.
Після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).
Як убачається з витребуваної судом апеляційної інстанції цивільної справи № 2-2820/11 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач у даній справі, 20.06.2011 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення за кредитним договором №DN81AR03110045 від 30.10.2007 року, укладеному на строк до 29.10.2014 року.
       До позовної заяви банком додано повідомлення на ім`я позичальниці від 25.05.2011 року за №30.1.0.0/2-648 про дострокове повернення кредитних коштів у тому числі відсотків, пені, комісії та встановлений 30-ти денний строк з моменту його отримання, для погашення простроченої заборгованості.
До вимог дострокового стягнення суми кредиту ( тіло кредиту) банком зазначено всю суму поточної та дострокової заборгованості 52 469 грн 43 коп., а також відсотки, пеня та комісія. В наступному позовна заява була повернута банку та за його заявою постановлена ухвала про повернення судового збору.
Таким чином, з урахуванням звернення до суду з позовом 20.06.2011 року, письмової вимоги банку від 25.05.2011 року про дострокове повне повернення суми кредиту 30.06.2011 року ( з урахуванням поштового перебігу), банк змінив строк кредитного договору.
Враховуючи, що банк своїми діями змінив строк кредитування, а з даним позовом звернувся до суду 31.05.2016 року (відповідно до дати реєстрації позовної заяви за відсутності поштового конверта), з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності та висловленій у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача позиції Гончарової В.В. про пропуск строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності про застосування якої було заявлено. За таких підстав доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування строку позовної давності не ґрунтуються на обставинах справи та нормах матеріального і процесуального права у зв`язку з чим підлягають відхиленню.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України суд 
постановив:
      Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий                                                                          І.В. Склярська

Судді:                                                                                 Л.В. Пузанова 

                                         Т.Г.Чорна    

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року
Суддя І.В. Склярська