ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
Київ
справа №820/5356/17
адміністративне провадження №К/9901/53553/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2018 ( головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Подобайло З.Г. , Григоров А.М.) у справі № 820/5356/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив: скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 15.05.2017 № 60865-00, № 60864-00, № 60863-00, № 60859-00, № 60857-00, № 60858-00, № 60860-00, та повідомлення-рішення № 6938-00 від 12.06.2017 року, якими визначено суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що винесені податкові повідомлення-рішення є безпідставними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню через невідповідність нормам податкового законодавства. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. по справі № 820/5356/17 позов залишено без задоволення.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності податковим органом правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень: у відповідності до визначених законодавчих повноважень та встановлених на 2016 рік рішенням органу місцевого самоврядування ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2018 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено: скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Харківській області від 15.05.2017 : № 60865-00, № 60864-00, № 60863-00, № 60859-00, № 60857-00, № 60858-00, № 60860-00, та повідомлення-рішення № 6938-00 від 12.06.2017.
    Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що приватна власність позивача відноситься до об`єктів нерухомості промислового призначення, яка, крім того, використовується у підприємницькій діяльності позивача, тому відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно та обов`язок його сплати.
Не погоджуючись з рішенням суду  апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм: пунктів 12.3, 12.4 статті 12, статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК), пункту 4 статті 296, статті 242 КАС України. 
У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанцій залишити без змін. 
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про таке. 
Судами встановлено, що    відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 як за власником рахуються нежитлові будівлі за адресами:
- АДРЕСА_1 , загальною площею 259,3 кв.м;
- АДРЕСА_1 , загальною площею 888,7 кв.м;
- АДРЕСА_1 є, загальною площею 817,2 кв.м;
- АДРЕСА_7, загальною площею 566,8 кв.м
- АДРЕСА_3 , загальною площею 290,1 кв.м;
- АДРЕСА_6 , загальною площею 16,3 кв.м;
- АДРЕСА_1 , загальною площею 312,1 кв.м;
- АДРЕСА_1 , загальною площею 1022,6 кв.м.
Відповідно до Рішення Високопільської сільської ради від 29.01.2016 № 06/IV-VII ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для інших будівель становить 3% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня (звітного) податкового року.
ГУ ДФС у Харківській області, з урахуванням ставок податку за інші будівлі 3%, встановленого рішенням Високопільської сільської ради від 29.01.2016 року № 06/IV-VII, з урахуванням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у ОСОБА_1 нерухомого майна, здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таке нарахування здійснено на підставі податкових повідомлень-рішень на загальну суму - 166 064,84 грн.: від 15.05.2017 року № 60865-00 на суму 42 274,28 грн., від 15.05.2017 № 60864-00 на суму 36 738,86 грн., від 15.05.2017 № 60863-00 на суму 10 719,46 грн. , від 15.05.2017 № 60859-00 на суму 33783,05 , від 15.05.2017 № 60857-00 на суму 23 431,51 грн., від 15.05.2017 № 608-58-00 на суму 673,84 грн., від 12.06.2017 № 6938-00 на суму 6 451,11 грн., від 15.05.2017 № 60860-00 на суму 11992,73 грн. за 2016 рік згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.
Позивач, не погодившись із такими податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх до суду.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
За правилами підпункту    266.1.1    пункту    266.1    статті    266 ПК України    платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт    266.2.1    пункту    266.2    статті    266 ПК України).
Відповідно до підпункту    266.3.1    пункту    266.3    статті    266 ПК України    базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до    статті 10 ПК України    податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
За змістом підпункту    266.4.2    пункту    266.4    статті    266 ПК України    органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом    266.5.1    пункту    266.5    статті    266 ПК України    ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт    266.6.1. пункту    266.2    статті    266 ПК України).
Рішенням Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області IV сесії VII скликання від 29 січня 2016 року № 06/IV-VII "Про внесення змін до рішення № 04-XLL VIII-VI від 23 січня 2015 року "Про справляння податків та зборів на території Високопільської сільської ради" затверджено Положення «Про порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне ід земельної ділянки, по Високопільській сільській раді», пунктом 2.5.1, якого встановлено ставку податку для категорії «інші будівлі» в розмірі 3 % від розміру мінімальної заробітної плати.
В подальшому,  рішенням XVII сесії VII скликання Високопільської сільської ради від 07.07.2017 року № 08/ XVII - VII, у зв`язку з допущеннням технічної помилки у Положенні «Про порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне ід земельної ділянки, по Високопільській сільській раді», в пункт 2.5.1 внесені зміни, а саме викладено пункт в наступній редакції «інші будівлі - 0,3 % від розміру мінімальної заробітної плати».
Водночас предметом оскарження у цій справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача від 15.05.2017 та від 12.06.2017, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом    20.1.18    пункту    20.1    статті    20    та підпунктом    266.7.2    пункту    266.7    статті    266 ПК України    щодо визначення податкового зобов`язання.
Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів, хоча і визначені в тому числі    ПК України, проте є виключною правовстановлюючою компетенцією цих органів.
При цьому матеріали справи не містять обгрунтованих посилань щодо звернення до суду з позовом про оскарження рішень органу місцевого самоврядування (якими в тому числі керувався відповідач, приймаючи податкові повідомлення-рішення на виконання своїх функцій щодо здійснення адміністрування податків, зборів (обов`язкових платежів)) та визнання їх протиправними.
Разом з тим, у даній справі спірним також є питання застосування підпункту «є» підпункту    266.2.2    пункту    266.2    статті    266 ПК України    щодо об`єктів нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності.
Відповідно до підпункту «є» підпункту    266.2.2    пункту    266.2    статті    266    цього    Кодексу   не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Відповідно до пункту    30.1    статті    30 Податкового кодексу України    податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
За положеннями підпункту    14.1.129-1. пункту    14.1    статті    14 Податкового кодексу України    об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).
Згідно пункту    5.3    статті    5 Податкового кодексу України    інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №820/3556/17 (постанова від 17.02.2020), застосування підпункту «є» підпункту    266.2.2    пункту    266.2    статті    266 ПК України    можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Як вже вказувалось в цій постанові, судами встановлено, що позивач є власником нежитлових будівель, зареєстрованих за адресами: АДРЕСА_3, загальною площею 290,1 кв.м., зокрема: нежитлова будівля млин- олійниця літ. «А-1»; АДРЕСА_16, загальною площею 888,7 кв.м., нежитлова будівля зерносховище літ. «А-1», АДРЕСА_11, загальною площею 312,1 кв.м.; нежитлова будівля механізована майстерня літ. «А-1», АДРЕСА_10, загальною площею 16,3 кв.м., нежитлова будівля літ. «А-1», АДРЕСА_12, загальною площею 259,3 кв.м.; нежитлова будівля кафе-їдальня літ. «А-1», АДРЕСА_13, загальною площею 566,8 кв.м.; нежитлова будівля телятник літ. «А-1», АДРЕСА_8, загальною площею 9,2 кв.м.; нежитлова будівля вагова «А-1», АДРЕСА_14, загальною площею 1022,6 кв.м.; нежитлова будівля критий тік літ. «А-1»; АДРЕСА_15 загальною площею 755,5 кв.м.; нежитлова будівля автомобільний гараж АДРЕСА_20, загальною площею 817,2 кв.м.; нежитлова будівля телятник 4-х рядний літ. «А-1», АДРЕСА_17, загальною площею 229,4 кв.м., контора літ. «А-1», АДРЕСА_19, загальною площею 135,3 кв.м., нежитлова будівля ЗАВ-20 літ. «А-1», АДРЕСА_9, загальною площею 2544,5 кв.м., нежитлова будівля механізований тік літ. «А-1».
          Вказані будівлі використовуються у промисловій діяльності, тобто в процесі виробництва продукції (товарів і послуг), що підтверджується довідкою № 371 від 02.05.2018 року Високопільської сільської ради.
          Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.
          Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
          Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
          На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
          Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2018 у справі № 820/5356/17- без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду