Справа № 344/107/20 
Провадження № 33/4808/112/20 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП    
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б. 
Суддя-доповідач Повзло 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Челій-Пушкар О.І., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати як незаконну, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були відсутні свідки, а під час відмови від проходження медичного огляду був присутній лише один свідок, що підтверджується відеозаписом, що, на думку апелянта, свідчить про недотримання працівниками поліції вимог закону щодо порядку складання протоколу, передбаченого ст. 266 КУпАП та приписами Інструкції. Вважає, що суддя спрощено підійшов до розгляду справи, оскільки не вжив заходів для допиту свідків, незважаючи на наявність такого клопотання. Стверджує, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому у працівників поліції не було законних підстав вимагати від нього пройти огляд на стан сп`яніння. 
Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 01.01.2020 року о 04-40 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Хоткевича, 50, корп. 1, керував транспортним засобом марки "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager та у медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
В судове засідання з`явились: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Челій -Пушкар О.І., якій роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. 
Заявили клопотання про допит свідків, відомості щодо яких містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, в задоволенні якого відмовлено з тих підстав, що матеріали провадження містять відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на якому повністю відтворено процедуру оформлення правопорушення, так й інші докази, що є достатньо для прийняття рішення по суті. 
В суді апеляційної інстанції:
- ОСОБА_1 та його захисник Челій-Пушкар О.І. підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді - без змін, виходячи з таких підстав.
Відповідно до норм діючого законодавства, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апелянта, що містяться в апеляційній скарзі та доводів, наведених ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду в суді апеляційної інстанції, доходжу висновку, що вони не містять в собі фактів які б впливали на недоведеність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме - відмови особи, що керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Як вбачається, доводи апелянта в частині незаконності судового рішення обґрунтовані тим, що суддя не звернув увагу на той факт, що під час проведення огляду був присутній лише один свідок, в той час як закон вимагає наявність двох свідків.
Між тим вказані доводи не є слушними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.
Так, як вбачається, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 207346 від 01.01.2020 року, він був складений у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із зазначенням їх анкетних даних, що були засвідчені особистими підписами цих свідків (а.п. 1).
Окрім цього, до протоколу долучені й пояснення цих свідків, які також містять особисті підписи саме двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та з яких вбачається, що саме у їх присутності ОСОБА_1 відмовився у встановленому Законом порядку від медичного огляду в лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп`яніння (а.п. 3). 
В направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стані сп`яніння від 01.01.2020 року в заклад охорони здоров`я - в КНП «ПНЦ» ІФ ОР вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 під час спілкування, а саме це запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови (а.п. 2). 
Факт відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння зафіксований працівниками поліції у вказаному направлення, шляхом внесення відомостей про те, що огляд не проводився у зв`язку із відмовою, про що свідчить запис у графі «результат огляду» - «відмовився».
Наявність двох свідків під час проведення огляд, та факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджується й відомостями, що зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції (а.п. 32). 
Вказаний вище відеозапис повністю та безстороннє відображає процес проведення працівникам поліції огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. 
Так, з оглянутого під час апеляційного перегляду відеозапису встановлено, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 підставу зупинки транспортного засобу - отримано інформацію про те, що водій вказаного автомобілю перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також вбачається як працівник поліції неодноразово наголошував на виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння - порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота. У подальшому, працівник поліції роз`яснює водію ОСОБА_1 , що у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, у працівників поліції виникають сумніви щодо стану водія. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Вбачається, як працівники поліції неодноразово пояснюють ОСОБА_1 на його запитання щодо правових підстав такого огляду, причину та законність дій щодо обов`язковості проходження водієм такого огляду. Водій ОСОБА_1 категорично відмовляється. У подальшому працівник поліції пропонує пройти огляд в медичному закладі, на що також отримує відмову. Далі відбувається процес залучення працівниками поліції безсторонніх свідків, які були випадково зупинені працівниками поліції, з метою засвідчення ними факту відмови ОСОБА_1 пройти у передбаченому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. На відеозаписі чути як поліцейський на пропозицію іншої особи: «Чи вам потрібні свідки?», відповідає: «Ні в нас вже є». Отже, на відеозаписі чітко зафіксовано як працівник поліції наголошує на тому, що ними залучено саме двох свідків, у присутності яких, й працівник поліції знов пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, та після отримання відмови водія, працівник поліції пропонує останньому пройти огляд в медичному закладі, на що також отримує категоричну відмову. На повідомлення водія ОСОБА_1 про те, що він має юридичну освіту, а тому стверджує про незаконність дій працівників поліції, працівники поліції неодноразово наголошують на тому, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відбувається в наслідок виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме у зв`язку із тим, що від водія чути запах алкоголю. Окрім цього, вбачається, як працівник поліції надає можливість водію ознайомитись із законами, де чітко перелічені як ознаки сп`яніння, які дають працівникам поліції законні підстави пропонувати особі проходити огляд на підтвердження стану сп`яніння, так й дії працівників поліції після їх виявлення (файл №20200101083844000012). 
На файлі №20200101083844000015 відображено, як працівник поліції зачитує зміст протоколу, наголошуючи на тому, що протокол складено у присутності двох свідків. При цьому працівник поліції відповідає на запитання ОСОБА_1 щодо його уточнень на рахунок того, чи вказували свідки на той факт, що в нього є порушення мови, чи бачили вони нестійку ходу. На що отримує відповідь працівника поліції про те, що вказані ознаки були виявлені працівниками поліції, свідки засвідчили факт відмови водія від проходження огляду. У подальшому ОСОБА_1 надається можливість викласти свої пояснення та поставити підпис у протоколі, з отриманням копії та тимчасового посвідчення водія. 
Жодних зауважень з приводу присутності під час проведення огляду на стан сп`яніння лише одного свідка ОСОБА_1 працівникам поліції не висловлювалось.
З протоколу та відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 надавалась можливість викласти свої зауваження щодо незаконності дій працівників поліції чи пояснення щодо суті правопорушення. В протоколі міститься власноручно складений ОСОБА_1 запис наступного змісту: «Зупинка без обґрунтованого пояснення, з незрозумілими пояснення поліцейських про те, що на мене давали орієнтування, коли я віз дружину в медичний заклад» (а.п. 1).
В протоколі міститься підпис ОСОБА_1 , що свідчить про те, що останній був ознайомлений з його змістом, зокрема й в частині наявності у протоколі відомостей саме щодо двох свідків. 
Вказаними доказами поза всяким розумним сумнівом доведено, що працівники поліції, за повідомлення факту перебування водія транспортного засобу марки "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, двома екіпажами виїхали на зустріч зазначеному транспортному засобу, з метою перевірки цих відомостей, та виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки сп`яніння - порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, запропонували пройти огляд як за допомогою алкотесту «Драгер», так й безпосередньо в медичному закладі.
Отже, дослідивши надані матеріли, доходжу висновку, що процедура проведення працівниками поліції огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводилась відповідно як до приписів ст. 266 КУпАП, так й до п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови та за участю двох свідків (а.п. 1).
Таким чином, доходжу висновку, що доводи апелянта в частині недотримання працівниками поліції вимог закону щодо порядку складання протоколу та порушення приписів ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. 
Враховуючи наведене вище, вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Між тим, ані в апеляційній скарзі (а.п. 34), ані в поданій заяві до суду апеляційної інстанції (а.п. 25-27), ОСОБА_1 не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в його діях як події, так і складу адміністративного правопорушення.
Посилання апелянта на те, що він не вживав алкоголь та знаходився у тверезому стані, не є підставою для скасування судового рішення або визнання дій працівників поліції незаконними, виходячи з того, що ОСОБА_1 притягується до відповідності за відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто за порушення п. 2.5 ПДР України, а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто за порушення п. 2.9 «а» ПДР України та сам факт відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Тому, вказані вище доводи апелянта розцінюю як спосіб захисту, оскільки в діях ОСОБА_1 є склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Також не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта щодо спрощеного підходу до розгляду справи внаслідок залишення поза увагою суду клопотання ОСОБА_1 щодо виклику та допиту свідків, оскільки ці доводи спростовуються наявністю в матеріалах провадження двох телефонограм, з яких вбачається, що суд вживав заходи до виклику в судове засідання, що було призначено на 11.02.2020 року о 16-12 год., двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.п. 23-25). 
В той же час, неявка свідків у судове засідання не впливає на законність прийнятого судом рішення, за наявності відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, на якому повністю відтворено процедуру оформлення протоколу.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Істотних порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.
Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло