ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Львів	Справа № 260/1096/19 пров. № А/857/985/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                                Святецького В.В., 
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Довгополова О.М., 
                   з участю секретаря судового засідання      Гнідець Р.І.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року  у справі № 260/1096/19 (головуючий суддя Ващилін Р.О., час ухвалення 16:07 год., м. Ужгород, повний текст рішення складений 12 грудня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

 В С Т А Н О В И В :

31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом,  в якому з врахуванням заяви від 27 серпня 2019 року про виправлення описки просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ №155о/с Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 22.07.2019 р. про звільнення з 22 липня 2019 року підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, із підставою звільнення - за п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) відповідно до ч. 1  ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію”  та поновити конституційне право гр. ОСОБА_1 відповідно до  ст. 43 Конституції України; 
2) поновити ОСОБА_1 з 22 липня 2019 року на посаді заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатської області Головного управління національної поліції в Закарпатській області; 
3) стягнути з відповідача Головного управління національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 
Позовні вимоги мотивовані тим що наказом Національної поліції №473 від 16.05.2019 р. затверджені зміни у штатах Національної поліції, що передбачали скорочення 11 посад в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області та введення нових 11 посад. Тобто по суті скорочення чисельності не відбулося. Незважаючи на це, позивач був звільнений із займаної посади у зв`язку зі скороченням штатів без будь-яких пропозицій щодо переміщення на 11 введених нових посад. Відповідач не врахував поданий рапорт про переведення на посаду в управлінні кадрового забезпечення - начальника відділу комплектування, хоча така посада була рівнозначною посаді позивача та вакантною. Вважає, що саме по собі скорочення чисельності штатних одиниць у новому штаті не є підставою для звільнення зі служби в поліції, якщо у новому штаті зберігається посада, яку поліцейський обіймав у попередньому штаті. Хоча посада, яку обіймав позивач була скорочена, але одночасно була введена нова рівнозначна посада заступника начальника управління - начальника відділу комплектування в управлінні кадрового забезпечення. Тобто фактично відбулося перейменування посади.
Рішенням від 02 грудня 2019 року   Закарпатський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував наказ №155о/с Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 22.07.2019 р. про звільнення з 22.07.2019 р. підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, із підставою звільнення - за п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) відповідно до ч. 1  ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію”.
Поновив підполковника поліції ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення або на рівнозначній посаді з 22.07.2019 року.
Стягнув з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91513 грн. 31 коп. з відрахуванням податків та зборів.
Також суд стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. судових витрат.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області    - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення або на рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 20986 грн. 14 коп. суд допустив до негайного виконання.
В решті позовних вимог  суд відмовив.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції  (ГУ НП) в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судове рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим фактам, що ГУНП в Закарпатській області при звільненні позивача ОСОБА_1 зі служби, у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів дотрималось всіх вимог Закону України ,,Про Національну поліцію”, а саме: попереджено про скорочення займаної посади за два місяці (копія розписки від 20.05.2019 року міститься у матеріалах справи). Відповідач пропонував позивачу ОСОБА_1 для проходження служби в поліції 2 вакантні посади, а саме: начальника відділу зв`язку ГУНП в Закарпатській області (рівнозначна посада з посадовим окладом 3400,00 грн.) та  начальника відділу проходження служби та організації соціальної роботи УКЗ в Закарпатській області (зазначена посада створена після реорганізації, є із двох створених посад з функціями керівника підрозділу УКЗ ГУНП реорганізації з посадовим окладом 3100,00 грн.).
Запропонована ОСОБА_1 посада начальника відділу зв`язку та телекомунікацій ГУ НП є рівнозначною посадою посаді заступника начальника управління, яка підлягала скороченню.
Враховуючи наведене, відповідач – ГУ НП в Закарпатській області діяв в межах спеціального Закону, а саме - згідно порядку встановленого для призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації, а тому рішення суду щодо визнання незаконним наказу ГУ НП в Закарпатській області №155о/с від 22.07.2019 не відповідає Закону України ,,Про Національну поліцію”.
Також відповідач акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції не дав належну оцінку усім наданим відповідачем доказам, а саме не взяв до уваги висновок про результати службового розслідування за виявленими недоліками в організації керівництвом управління кадрового забезпечення апарату головного управління Національної поліції області з службової діяльності, згідно якого виявлені недоліки щодо незадовільного виконання функціональних обов`язків ОСОБА_1 .
Оскільки згідно норм чинного трудового законодавства днем звільнення є останній день роботи для працівника, отже датою поновлення на роботі (службі) може бути лише наступний день після звільнення, в даному випадку наступним днем є 23 липня 2019 року.
Згідно наданої копії додаткової угоди про надання правової допомоги від 23.07.2019
року про розмір гонорару за надання правової допомоги між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у п. 3 передбачено оплату гонорару за договором про надання правової допомоги на розрахунковий рахунок адвоката № НОМЕР_1 у філії ЗОУ АТ ,,Ощадбанк”, код банку 312356, на балансовому рахунку 2620 ,,кошти на вимогу фізичних осіб - для адвокатів”, на картковий рахунок адвоката № НОМЕР_2 .
На підтвердження саме оплати даних послуг у справі №260/1096/19 адвокат ОСОБА_2 надає копію виписки з АТ КБ ,,Приватбанк” за період з 13.11.2019 року по 13.11.2019 року та копію квитанції АТ КБ ,,Приватбанк”. Даний розрахунковий рахунок клієнта ОСОБА_2  є особистим рахунком, який не зазначений у Договорі від 23.07.2019 року та відповідно за яким не сплачуються податки та збори за зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно наданих документів можна побачити лише рух особистих коштів на рахунках від платника ОСОБА_2 до отримувача ОСОБА_2 , які згідно чинних нормативних актів не є підтвердженням здійснення оплати за надання правової допомоги позивачем ОСОБА_1 .  
З огляду на викладене відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Представник позивача ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється. 
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що    ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1997 року по 06 листопада 2015 року.
З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 призначений в органи Національної поліції та з 09 грудня 2016 року до моменту звільнення перебував на посаді заступника начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - УКЗ ГУНП в Закарпатській області) - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення.
Наказом голови Національної поліції України №473 від 16.05.2019 р. затверджений перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до яких в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області (далі – ГУ НП в Закарпатській області) скорочено 11 посад (серед яких посада заступника начальника управління - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення) та введено 11 посад (а.с. 47 - 50).
Персональним попередженням про можливе наступне звільнення зі служби в поліції 20 травня 2019 року ОСОБА_1 попереджений, що відповідно до наказу Національної поліції України №473 від 16.05.2019 р. посада заступника начальника управління - начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення УКЗ ГУ НП в Закарпатській області підлягає скороченню. Окрім того, повідомлено, що у разі не призначення на іншу запропоновану посаду в поліції після закінчення двомісячного строку з дня персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби, ОСОБА_1 буде звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)   ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію”  (а. с. 22).
19 червня 2019 року ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника ГУ НП в Закарпатській області, в якому у зв`язку з організаційними змінами просив перевести його на посаду заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ ГУ НП в Закарпатській області. 
Листом УКЗ ГУ НП в Закарпатській області №1420/106/2-2019 від 08.07.2019 р. ОСОБА_1 поінформований про неприйняття позитивного рішення з приводу порушеного в рапорті питання.
15 липня 2019 року начальник УКЗ ГУ НП в Закарпатській області Бондарчук О. запропонував ОСОБА_1 подати рапорт на одну із вакантних посад ГУ НП в Закарпатській області, зокрема, начальника відділу зв`язку та телекомунікації ГУ НП, начальника відділу проходження служби та ОСР УКЗ ГУ НП в Закарпатській області.
Однак від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, про що складений акт №1463/106/2-2019 від 15.07.2019 р. Підставою для відмови зазначено не запропонування рівнозначної посади відповідно до його досвіду роботи та рівня освіти, хоча така станом на 10 липня 2019 року була вакантною, про що ОСОБА_1 зробив власноручну відмітку на акті від 15.07.2019 р. (а. с. 29).
Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області Рубеля А. №155 о/с від 22 липня 2019 року ,,По особовому складу”, відповідно до ч. 1  ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію”, звільнений зі служби в поліції за п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) підполковник поліції ОСОБА_1 , заступник начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - начальник відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення, з 22 липня 2019 року (а. с. 14).
З метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач  був звільнений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №155о/с від 22.07.2019 р. слід визнати протиправним та скасувати.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оскарженому рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені  Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII ,,Про Національну поліцію”(далі – Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 3 вказаного Закону  у своїй діяльності поліція керується  Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до  Конституції  та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктами 1, 3-5   статті 59 Закону № 580-VIII  встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно частини 1  статті 60 Закону № 580-VIII  проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (п. 4 ч. 1  ст. 77 Закону № 580-VIII).
Відповідно до ч. 2 ст. 68 Закону № 580-VIII    поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1  ст. 65 Закону № 580-VIII      переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади - у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський - у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Згідно ч. 8, 9  ст. 65 Закону № 580-VIII        переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Частиною шостою  статті 7 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС) України передбачено, що у разі відсутності  закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує  закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого  закону  суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія  закону  та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України     трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга  статті 40 КЗпП України).
За правилами частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України  про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.
Крім того, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.
Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.
Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 ч. 1  ст. 77 Законом України ,,Про Національну поліцію”  щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Отже, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав доказів ні стосовно того, що ОСОБА_1 були запропоновані усі вакансії, на які може він претендувати з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності.
Більше того, відповідач відмовив позивачу у переведення на іншу рівнозначну посаду, а саме - на посаду заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ ГУ НП в Закарпатській області.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем процедури вивільнення позивача, та визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржений наказ №155о/с від 22.07.2019  в частині звільнення позивача винесений не на підставі та не у спосіб, що передбачені  Законом України ,,Про Національну поліцію”  та законодавством України про працю.
Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на недоліки щодо незадовільного виконання функціональних обов`язків ОСОБА_1 , адже відповідач як роботодавець, який наділений повноваженнями на власний розсуд приймати рішення з кадрових питань, врахувавши всі обставини щодо позивача, вирішив звільнити останнього саме у зв`язку із скороченням штатної чисельності, у зв`язку з чим при прийнятті такого рішення повинен був дотримуватись установленої законодавством процедури.
Такі висновки апеляційного  суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 квітня 2020 року  у справі №824/185/17-а, адміністративне провадження №К/9901/17513/18.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивач підлягає поновленню на посаді саме з 23 липня 2019 року, а не з 22 липня 2019 року, як вказав суд першої інстанції в рішенні. 
Однак, на думку колегії суддів, вказану помилку суд першої інстанції може виправити шляхом винесення ухвали про виправлення описки. 
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу проводив за період саме з 23.07.2019 року по 02.12.2019 року. 
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд першої інстанції, враховуючи приписи ч. 5  ст. 134 КАС України, якими визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, вірно визначив розмір відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн..  
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів сплати гонорару позивачем ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_2 , оскільки останній надав квитанцію про внесенням платником ОСОБА_2 на свій же рахунок в АТ КБ ,,Приватбанк” суми гонорару.
Згідно п.3 додаткової угоди про надання правової допомоги від 23.07.2019 року про розмір гонорару за надання правової допомоги, укладеної між адвокатом Гриньо Д ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , оплата гонорару за договором про надання правової допомоги здійснюється на розрахунковий рахунок адвоката № НОМЕР_1 у філії ЗОУ АТ ,,Ощадбанк”, код банку 312356, на балансовому рахунку 2620 ,,кошти на вимогу фізичних осіб - для адвокатів”, на картковий рахунок адвоката № НОМЕР_2 , або готівкою. 
Саме готівкові кошти, сплачені позивачем ОСОБА_1 в якості гонорару адвокат ОСОБА_2 вніс на свій рахунок в АТ КБ ,,Приватбанк”, що підтверджується відповідною квитанцією та випискою з банку, в якій зазначено ,,надходження виручки від послуг згідно договору від 23.07.2019 з ОСОБА_1 ”. 
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції  нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.          

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :
            
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року  у справі № 260/1096/19 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 20.05.2020.