Ухвала
 
09 червня 2020 року
м. Київ
справа № 331/3053/13-ц
провадження 61-38865св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,
учасники справи:
позивач - Прокуратура Жовтневого району м. Запоріжжя Запорізької прокуратури в інтересах держави в особі Запорізької міської ради Запорізької області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Міське комунальне підприємство «Основаніє», ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2012 року Прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Запорізької міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Міське комунальне підприємство «Основаніє», ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні комунальною власністю.
Рішенням Жовтневого районного суду  м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року позовні вимоги задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_1 : усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням VII у під`їзді № 11 підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу перегородки між під`їздом № 11 та приміщенням № 18 , замуруванням дверей між приміщеннями VII та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити приміщення VII підвалу літ. А?4 за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням під`їзду №  12  підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу перегородки та дверей № 11 у приміщенні під`їзду № 12 , що створюють приміщення № 8 та замуруванням двох дверей № 7 та № 8 між приміщеннями під`їзду № 12 та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити приміщення під`їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання зазначеного рішення було видано два виконавчих листа. Прокурором було пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання. В подальшому, ухвалою суду було поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Вказує, що в період, коли був пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 було відчужено ОСОБА_1 іншій особі, оскільки на момент відчуження цього приміщення не існувало будь-яких заборон і арештів щодо вказаного приміщення.
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Посилаючись на неможливість виконання ОСОБА_1 рішення Жовтневого районного суду  м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року, оскільки він не є власником спірного приміщення, просив суд визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи № 51670560 та № 51670931, видані Жовтневим районним судом м. Запоріжжя з метою примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року по справі № 331/3053/13?ц та зупинити стягнення за цими виконавчими листами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2018 року заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню задоволено.
Визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи видані Жовтневим районним судом м. Запоріжжя з метою примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року по справі № 331/3053/13-ц на виконання яких Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ здійснюються виконавчі провадження № 51670560 та № 51670931. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що власник нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не був стороною (відповідачем) в цивільній справі № 331/3053/13-ц та не був зобов`язаний на виконання рішення суду вчиняти будь-які дії, зокрема, демонтаж перегородок, дверей, звільнення приміщень.
Також зазначено, що ОСОБА_3 не є учасником виконавчого провадження в межах якого він мав би можливість захистити свої права.
Таким чином, примусове виконання рішення Жовтневого районного суду від 27 січня 2014 року по справі № 331/3053/13-ц призведе до свавільного втручання у право ОСОБА_3 на мирне володіння майном, оскільки державним виконавцем може бути порушений справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, яка не є учасником виконавчого провадження.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2018 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зміна власника нерухомого майна не відноситься до підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до вимог статті 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання  у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.
Доводи інших учасників справи
У серпні  2018 року прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому останній вказує на відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Позивач зазначає, що відповідно до вимог ЦК України зобов`язання не припиняється, коли сторона умисно чи необережно перешкоджала виконанню зобов`язань. Так, знаючи про рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року про зобов`язання вчинити дії по демонтажу приміщення, ОСОБА_1 відчужено спірне приміщення за договором дарування від 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 . 
Крім того, вказане рішення суду виконане в частині усунення перешкод у користуванні приміщенням під`їзду №  12 підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 (виконавче провадження №  51670931 ), про що 05 лютого 2018 року винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження. Постанова про закриття виконавчого провадження № 51670931 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не оскаржувалась. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
19 вересня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що рішенням Жовтневого районного суду  м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року було зобов`язано ОСОБА_1 : усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням VII у під`їзді № 11 підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу перегородки між під`їздом № 11 та приміщенням № 18 , замуруванням дверей між приміщеннями VII та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою АДРЕСА_1 та звільнити приміщення VII підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням під`їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу перегородки та дверей №  11 у приміщенні під`їзду № 12 , що створюють приміщення № 8 та замуруванням двох дверей № 7 та № 8 між приміщеннями під`їзду № 12 та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити приміщення під`їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вказаного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року по справі № 331/3053/13-ц було видано два виконавчих листа, які знаходяться на виконанні у Жовтневому відділу ДВС Запорізького МУЮ (виконавчі провадження № 51670560, № 51670931), згідно постанов про відкриття провадження від 14 липня 2016 року.
Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 лютого 2018 року, ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, серія та номер 3071, виданий 21 серпня 2015 року.
Згідно з ухвалою від 11 травня 2017 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі 331/3053/13-ц, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя до ОСОБА_1 , треті особи МКП «Основаніє», ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні комунальною власністю. Вказана ухвала залишена без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року.
05 лютого 2018 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51670931.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
У частині першій статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку  ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду щодо заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.
Тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у касаційному порядку, не передбачено.
За таких обставин, з урахуванням вказаних норм процесуального права постанова Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є предметом касаційного перегляду, а тому касаційне провадження підлягає закриттю, як помилково відкрите.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Таким чином, враховуючи, що постанова Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року не підлягає касаційному оскарженню, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відкрите ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року касаційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись статтями 260, 353, 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року  у справі № 331/3053/13-ц за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню закрити.
 
Судді:	І. М. Фаловська В. С. Висоцька А. І. Грушицький