ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 травня 2020 року                                                                м. Кропивницький

справа № 210/6233/18
провадження № 22-ц/4809/828/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Кіселик С.А., 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року (суддя Степанов С.В.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Долинського районного суду Кіровоградської областіз позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 25 січня 2011 року у розмірі 111 129,52 грн., з яких: 4 999,49 грн. - заборгованість за кредитом, 106 130,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26 січня 2011 року по 29 січня 2018 року.
В обґрунтування вимог зазначено, що 25 січня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як стверджується позивачем, Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 31 серпня 2018 року виникла заборгованість в сумі 188963,42 грн., де 4 999,49 грн. – заборгованість за кредитом, 178 742,22 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 221,71 грн. – заборгованість за пенею та комісією. При цьому, позивач наголошує на своєму праві вимоги від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, а тому пред`явлені до стягнення з відповідача позовні вимоги складаються з 4 999,49 грн. заборгованості за кредитом та 106130,03 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 26 січня 2011 року по 29 січня 2018 року.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 25 січня 2011 року в сумі 4 999,49 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 4 999,49 грн. Відмовляючи в задоволенні решти позову, вказав на відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та не узгоджено саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої ним та неповернутої банку суми кредитних коштів. Також укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети – заяви не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Із врахуванням зазначених вище підстав решта вимог позовної заяви судом визнана необґрунтованими.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд безпідставно не взяв до уваги, що 25 січня 2011 року відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Таким чином, на переконання скаржника, сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, учасникам справи роз`яснено, що встановлений апеляційним судом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу продовжується на строк дії карантину, який встановлюється Кабінетом Міністрів України, на підставі Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України з доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Разом з тим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
13 травня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що, на переконання суду апеляційної інстанції, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Так, як вбачається з наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 22 квітня 2020 року відповідачем отримано 25 квітня 2020 року (а.с. 106). З огляду на встановлений апеляційним судом строк для надання відзиву, а саме - до 12 травня 2020 року, ОСОБА_1 мав достатньо часу для підготовки та подання до апеляційного суду своєї письмової позиції щодо вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи, що станом на дату розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не подано, відповідачем не заявлено про свій намір подати відзив на апеляційну скаргу в межах строку, встановленого ч. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, враховуючи положення ч. 3 ст. 360 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції за наявними матеріалами справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.
Судом встановлено такі обставини:
Відповідно до нової редакції статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 90-93).
25 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9).
Як стверджується позивачем, на підставі вказаної анкети-заяви відповідача банком було оформлено карту «Універсальна» та надано позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн.
Разом з анкетою – заявою відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 10).
До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11-34).
За доводами позивача, відповідач отримав та користувався кредитними коштами. Однак, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав.
Вважаючи, що права Банку порушені відповідачем, звернувся до суду з позовною заявою (а.с. 2-4).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів в сумі 4999,49 грн. Решту вимог банку суд визнав необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з заборгованості за кредитом в сумі 4999,49 грн. позивачем не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Оскаржуючи судове рішення сторона зазначає, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості відповідача має бути стягнута судом в повному обсязі.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 25 січня 2011 року процентна ставка не зазначена. Проте у довідці про умови кредитування від 25 січня 2011 року зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 10). Зазначена довідка підписана відповідачем.
Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім довідки про умови кредитування, надав до суду розрахунок заборгованості за договором (а.с. 7-8).
Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія судді дійшла наступних висновків.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.
Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів суду не надано, в матеріалах справи такі виписки або будь-які інші документи на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором відсутні.
Крім того, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не можна вважати підписаним представником банку, оскільки у графі, відведеній для підпису, фактично підпис відсутній, тоді як на вільному від тексту полі документу стоїть підпис невідомої особи без зазначення посади, прізвища, ініціалів. 
Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.
Враховуючи наведене, інший висновок суду першої інстанції в частині вимоги про стягнення процентів за користування кредитом не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.
Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення в частині відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 рокупідлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
                                               П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич
Судді    О.Л. Дуковський
С.А. Кіселик