ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 березня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2671/19
Головуючий у першій інстанції - Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/406/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  в  складі:
головуючого судді  - Губар В.С.,
суддів  -  Бобрової І.О., Вінгаль В.М., 
за участі секретарів судового засідання - Шапко В.М., Поклада Д.В.

Позивач - ОСОБА_1 
Відповідач - Прилуцька районна державна адміністрація Чернігівської області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування,

місце ухвалення судового рішення - м. Прилуки Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення - 16 листопада 2019 року

                                 В С Т А Н О В И В:
          
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 8,17 га для веденя товарного сільськогосподарського виробництва із земель  колективної власності КСП «Рудівське» Рудівської сільської ради Пилуцького району Чернігівської області, на яку  мала право його мати, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказаував, що його мати ОСОБА_2 з 21.03.1975 року працювала в Рудівському ефіромасляному радгоспі «40 лет Октября» на посаді доярки ферми № 1, була членом колгоспу та з нього не виходила і згідно трудової книжки до сьогоднішнього дня ОСОБА_2 не звільнена.
Зазначає, що під час розпаювання земель КСП «Рудівське» ОСОБА_2 була включена до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), але з невідомих причин вона не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 
Посилається на те, що як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, проте про наявність земельної ділянки (паю) йому не було відомо. 
Коли дізнався про те, що ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай), звернувся із письмовою заявою до Прилуцької райдержадміністрації. Позивачу розяснено, що ОСОБА_2 була помилково внесена до списків, оскільки на час паювання була померлою. Також в листі зазначено, що головною умовою набуття права на земельну частку (пай) є членство в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю, проте дана умова не закріплена жодним нормативним актом. 
Позивач вважає, що на момент набрання чинності Указу Президента та складання списків його мати, ОСОБА_2 , була живою та  була членом КСП «Рудівське» і мала право на земельну частку (пай),  значилась у списку, що додається до державного акту, однак сертифікат не отримала. 
Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися належною йому згідно вимог законодавства спадщиною, в зв`язку з чим він і змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи.
Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не була переведена і не перебувала в трудових правовідносинах з КСП «Рудівське» суперечать положенням ст. 109 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 36 КЗпП України, оскільки при реорганізації підприємства записи про звільнення в трудову книжку не вносяться.
Зазначає, що нормами матеріального права не передбачено  вимог вказувати паспортні дані у списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додаються до державного акту. Судом першої інстанції не враховано, що відповідач не заперечував, що до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства включено саме його матір -  ОСОБА_2 .
Апелянт вказує, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) на його матір був оформлений та наявний станом на 25.11.2008 року, проте не був отриманий нею, оскільки не було відомо про його існування.
Стверджує, що право на земельну частку (пай) виникає у члена колективного сільськгосподарського підприємства відповідно до акту розпаювання, а не на момент видачі суб`єкту господарювання акту на право колективної власності на землю і наголошує, що на момент розпаювання землі  його мати була жива.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4  ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з радгоспом «40 річчя Жовтня» з 21 березня 1979 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.  10-11).
На підставі розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації від 28 жовтня 1996 року № 404  КСП «Рудівське» зареєстровано шляхом перетворення радгоспу «40 річчя Жовтня» у колективне сільськогосподарське підприємство (а.с. 21-22).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.7)
Установлено, що єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6), та який є спадкоємцем першої черги за законом
ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції та не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 .
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом також встановлено, що згідно наявної у матеріалах справи копії трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_2 , убачається, що вона не була переведена до КСП «Рудівське» (а.с. 10-11).
Як убачається з матеріалів справи, до Державного Акту на право колективної власності на землю КСП «Рудівське» від 08.09.1997 р. ( а.с. 23-24, 25) додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, у якому за № 364 входить ОСОБА_2 , без зазначення паспортних даних, що унеможливлює ідентифікувати особу та встановити факт, про те, що дана особа зі списків є матір`ю позивача у справі. 
Згіно протоколу № 1 зборів громадян-працівників та пенсіонерів колишнього КСП «Рудівське» від 17 лютого 2005 року складено список осіб, які мають право на земельну частку (пай), проте ОСОБА_2 у зазначеному сптску відсутня (а.с. 29-34)
Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2017 року скасовано Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧН 00092, виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Рудівське»   Рудівською сільською радою народних депутатів Прилуцького району Чернігівської області  на підставі рішення виконавчого комітету Рудівської сільської ради  № 45 від  17 грудня 1996 року та скасовано запис № 36 у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю про реєстрацію державного акта на право колективної власності на землю серії ЧН 00092 про передачу КСП «Рудівське» у колективну власність 5111,3 га землі для сільськогосподарського виробництва ( а.с. 36-37).
Зазначене рішення суду набрало законної сили і згідно  ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиціальним  при розгляді  цієї справи.
Вказані обставини сторони  не заперечували у суді першої інстанції і  не спростовували в апеляційному суді.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 яка була членом Рудівського радгоспу «40 лет Октября» та мала право на земельну частку (пай) розміром 8,17 га  відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». За життя спадкодавець сертифікат на право на земельну ділянку (пай) не отримала. Як спадкоємець першої черги за законом  він має право на земельну частку (пай) 8,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «Рудівське»  і його право підлягає судому захисту. 
Ухвалюючи рішеня про відмову в задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2    не була переведена і не перебувала у трудових відносинах  з КСП «Рудівське»,  на час паювання ОСОБА_2 померла, тому помилково була внесена до списків членів колективного сільськогосподарського підприємства та не набула права на земельну ділянку (пай) із земель колективної власності КСП «Рудівське».
З оскаржуваним рішенням  суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке, 
За правилами ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно до  пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно до  ч. 1 ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.  
За статтею 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, в тому числі, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Аналіз норм законодавства свідчить про те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Право особи претендувати на отримання земельної частки (паю) дає дві обов`язкові умови: 1) включення до списку членів господарства, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю; та 2) приналежність до членів господарства на момент проведення в господарстві паювання земель.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є  також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному счуду належних і допустимих документальних доказів звернення ОСОБА_2 до районної державної адміністрації про отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) як члену КСП «Рудівське».
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що право, яке просить визнати за ним позивач у порядку спадкування, ОСОБА_2 як спадкодавець за життя не набула, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним.
Питання про виділення ОСОБА_2 земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач набув право на земельну ділянку у порядку спадкування.
Посилання апеллянта про включення його матері ОСОБА_2 під № 364 до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю  спростовуються листом Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 30 жовтня 2018 року, яким зазначено, що ОСОБА_2 булла помилково зазначена у списках.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2017 року, яке набрало законної сили, Державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП «Рудівське» від 17 грудня 1996 року скасований та скасовано його державну реєстрацію. Тому при вирішенні цієї справи вказаний Державний акт  апеляційний суд до уваги не приймає як такий, що не є належним і допустим документальним доказом у розумінні ст.ст.76, 77, 79 ЦПК України.
Дії підприємства щодо невключення ОСОБА_2 до списку громадян-членів КСП «Рудівське», які мають право на земельний пай, сама ОСОБА_2 за життя не оскаржувала та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення  суду першої інстанції є законним і  обґрунтованим та ухвалено  відповідно до норм матеріального права із  дотриманням норм процесуального права. 
Судом першої інстанції  повно і всебічно з`ясовані обставини справи  та надано об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, а доводи скарги не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а  рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                  П О С Т А Н О В И В:

  Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Черныгывськоъ областы выд 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                   Судді: