07.05.20
22-ц/812/846/20
Провадження №22-ц/812/846/20
ПОСТАНОВА
Іменем України
07 травня 2020 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 489/5718/19
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
переглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 04 березня 2020 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 12 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 31 серпня 2019 року складає 11408грн. 41 коп., з яких: 3991 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом; 5735грн.16коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900 грн. - заборгованість за комісією та пенею, а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. -штраф (фіксована частина), 531 грн. 35 коп. - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2007 року в розмірі 3 991 грн. 90 коп., та судовий збір в розмірі 672 грн. 17 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами і штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Апелянт вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про неузгодження із позичальником конкретних умов кредитування. Так, про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить власноручно підписана відповідачем анкета-заява позичальника в якій, зокрема, зазначено розмір відсоткової ставки та штрафу, на що суд не звернув уваги та не зазначив у рішенні мотиви відхилення даного доказу.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1  укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання відповідачкою заяви про надання банківських послуг. У даній заяві відповідачкою зазначено, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які разом із заявою становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, на підставі чого відповідачка отримала платіжну картку (а.с. 9).
До позовної заяви Банк також додав Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-15).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2019 року складає 11408грн. 41 коп., з яких: 3991 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом; 5735грн.16коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900 грн. - заборгованість за комісією та пенею, а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. -штраф (фіксована частина), 531 грн. 35 коп. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, комісії та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній сторонами заяві позичальника ОСОБА_1 про надання банківських послуг не узгоджені конкретні умови кредитування, а також відсутні докази, що відповідачка ознайомилася та погодилася саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, що прикладені Банком до позовної заяви. За такого, обов`язок ОСОБА_1 сплатити Банку нараховані проценти і неустойку є недоведеним. 
Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг.
Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та вищезазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної ОСОБА_1 заяви про надання банківських послуг вбачається, що сторони погодили вид картки -«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», валюту картки - гривня, базову відсоткову ставку за користування кредитом - 1,9% в місяць (тобто 22,8% річних), розмір щомісячної комісії - 1%, також узгодили, що при порушенні позичальником строків платежів більше ніж на 120 днів, у зв`язку із чим Банк буде вимушений звернутися із позовом до суду , позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 9).
Такі обставини свідчать про узгодження сторонами конкретних умов кредитування.
Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 80) на підставі укладеного 12 грудня 2007 року кредитного договору  ОСОБА_1  було видано чотири кредитні картки, кінцевий строк дії виданої 27.01.2017 року картки - липень 2020 року.
Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідачки  ОСОБА_1 до березня 2018 року активно користувалася кредитними коштами за допомогою виданих їй кредитних карток (а.с. 81-87).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, а також в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та комісії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційному порядку не оскаржувало, а тому законність і обґрунтованість рішення в цій частині в апеляційному порядку не перевірялася.
Що стосується вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1048 ЦК України АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, проте, розрахованих відповідно до узгоджених сторонами умов.
З матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного сторонами кредитного договору була узгоджена базова процентна ставка в розмірі 1,9% в місяць, тобто, 22,8% на рік. 
Доказів узгодження з відповідачкою збільшеної процентної ставки надано не було, між тим згідно зробленого Банком розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом починаючи з 01 січня 2013 року нараховувались за ставкою 30% річних, з 01 вересня 2014 року - за ставкою 34,8% річних, з 04 квітня 2015 року - за ставкою 43,2% річних.
За такого, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами в розмірі 5 735 грн.16 коп., оскільки всупереч вимогам ст.ст. 526, 1048 ЦК України вказану суму боргу Банк нарахував, виходячи із розміру процентів за користування кредитом, що не були узгоджені в установленому порядку із  ОСОБА_1 . 
Таким чином, наявність у  ОСОБА_1  заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, розрахованої відповідно до розміру базової відсоткової ставки, зазначеної у заяві про надання банківських послуг - 22,8 % річних - позивачем не доведена, хоча згідно приписів ст. 81 ЦПК України це є його обов`язком. Отже відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення процентів.
Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог Банку про стягнення штрафу, оскільки суд не звернув належної уваги на те, що його розмір і порядок нарахування був узгоджений сторонами у заяві ОСОБА_1 від 12 грудня 2007 року про надання банківських послуг.
Отже, враховуючи розмір заборгованості відповідачки за кредитом, відповідно до вимог ст.ст. 549, 611 ЦК України з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню штраф у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, в сумі 449 грн. 60 коп. (250 грн. (фіксована частина) +199 грн. 60 коп. (процентна складова). 
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими обґрунтовував свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні в повному обсязі вимог про стягнення штрафу, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості підлягає зміні.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (39%) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору за позовну заяву: з 672 грн. 17 коп. до 749грн. 20коп. 
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги (7 %) в розмірі 201 грн. 70 коп. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутої заборгованості з 3 991 грн. 90 коп. до 4441грн. 50 коп. (чотири тисячі чотириста сорок одна гривня п`ятдесят копійок), з яких 3 991 грн. 90 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 449 грн. 60 коп. - штраф, а також збільшивши розмір стягнутого судового збору за позовну заяву з 672 грн. 17 коп. до 749 грн. 20 коп. (сімсот сорок дев`ять гривень двадцять копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 201 грн. 70 коп. (двісті одна гривня сімдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                       В.В Коломієць 

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 07 травня 2020 року.