ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/163/20 Справа № 202/8193/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу  особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Згідно з оскаржуваною постановою, 23 листопада 2019 року о 04 год. 10 хв. в м. Дніпро по вул. Байкальська, 11, водій ОСОБА_1 керував т/з Daewoo н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння зіниць очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова є незаконною, винесена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, й підійшов формально до їх вивчення. Так, апелянт вказує, що покази свідків не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки в ході судового розгляду свідки не допитувались. Також зазначає, що його захисник звертався до суду із клопотанням про перенесення розгляду справи, однак справу розглянуто за його відсутності, чим порушено право на захист.
Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Філіповського В.В., які підтримали скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані не були. 
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно положень п. 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Поставною Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 9 листопада 2015 року №1452/735.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Як видно з оскаржуваної постанови, в обґрунтування своїх висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд посилався на протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Між тим, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено від проходження якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 , що відповідало б положенням ст. 266 КУпАП, тоді як свідки у своїх поясненнях зазначили про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння саме у закладі охорони здоров`я. 
За цих суперечливих обставин встановити яку саме процедуру проходження огляду, передбачену ст. 266 КУпАП, було запропоновано пройти ОСОБА_1 та чи було дотримано працівниками поліції цих вимог закону неможливо.
Окрім цього, за наявності у поясненннях свідків лише відомостей про відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я неможливо взагалі встановити ознаки якого саме сп`яніння були виявлені у водія, як і те, для проходження якого саме огляду він направлявся. 
Враховуючи відсутність відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який міг би усунути навдені протиріччя, за наявності пояснень, викладених саме у такій формі, можливо дійти виснвоку, що ОСОБА_1 взагалі не пропонувалось проходження огляду із застосуванням спеціальних засобів, що суперечить порядку проведення огляду, передбаченому ст. 266 КУпАП.
Наведеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав.
Більш того, суд в оскаржуваній постанові зазначив, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Однак, відповідно до Правил дорожнього руху України, водій – це особа, яка керує транспортним засобом. Керування транспортним засобом це виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Окрім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
Так, відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом - ПДР) водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Тобто наявність посвідчення водія є обов`язковою умовою для визначення особи як водія.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом, або був зупинений працівниками поліції, матеріали цієї справи не містять. 
З пояснень ОСОБА_1 , які він надавав в суді апеляційної інстанції видно, що він знаходився в салоні автомобіля, який був припаркований, однак не рухався.
При цьому, покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідчать тільки про відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та не підтверджують саме керування ним транспортним засобом.
За цих умов дійти беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 в розумінні наведених вище вимог закону був водієм, неможливо.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що жодних об`єктивних даних на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, матеріали справи не містять.
За вимогами ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений із порушенням чинного порядку, визнається недійсним.
З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги ч.1, ч.2, ч.5 ст.266 КУпАП апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання встановленого факту відмови від огляду на стан сп`яніння недійсним.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу цього адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, апеляційний суд вважає за необхідне постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останнього.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Індустріального районного суду  м. Дніпропетровська  від 14 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.
Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко