ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/6728/17
провадження № 61-8930св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І.,  
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І.,                      Краснощокова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Лотоцького Михайла Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня                 2019 року в складі колегії суддів Томин О. О., Ясеновенко Л. В., Девляшевського В. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст вимог позову
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до                      ОСОБА_2 і просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції здійснити реєстрацію народження дитини, в графі батько вказати « ОСОБА_1 , в графі по батькові дитини вказати « ОСОБА_4 », а також видати свідоцтво про народження ОСОБА_3 з урахуванням зазначених змін.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач указував, що з січня 2015 року вони з відповідачем почали проживати однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але з заявою про реєстрацію шлюбу до відповідних органів не зверталися.
 
На початку 2016 року сторони спільно переїхали на постійне місце проживання у Францію , де ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 . При оформленні документів про народження дитини не були зазначені будь-які відомості про позивача як батька.
 
16 травня 2016 року    ОСОБА_6 і ОСОБА_2 повернулися в Україну. Між сторонами була усна домовленість, що в Україні вони звернуться до органів РАЦС для належного оформлення позивача як батька дитини, однак, після повернення в Україну спільне сімейне проживання у сторін не склалося, проте позивач щодня бачив доньку, здійснював утримання сім`ї.
 
22 травня 2017 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 виготовила для себе та доньки документи на виїзд за кордон і повідомила                ОСОБА_1 , що в кінці травня планує виїзд на постійне місце проживання у Францію.
 
Позивач усвідомлює свій батьківський обов`язок та бажає безпосередньо як батько брати участь у житті та вихованні своєї дитини. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту його батьківства стосовно малолітньої ОСОБА_3 , а призначена за його клопотанням судова експертиза не була проведена в зв`язку з неявкою відповідача та дитини до експертної установи. 
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника позивача задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2018 року скасовано та ухваленоноверішення, яким позов задоволено частково.
 
Визнано ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вітрі-сюр- Сен ( департамент Валь - де-Марн), вул. рю Одран, 30/44 (Французька Республіка ).
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_2 разом із дочкою для відбору зразків та проведення молекулярно-генетичної експертизи не з`явилася, можливість примусового виконання ухвали про проведення експертизи відсутня й відповідач умисно ухиляється від явки до експертної установи для її проведення, а сукупність досліджених доказів по справі підтверджує факт батьківства позивача по відношенню до малолітньої дочки відповідача ОСОБА_3 .
 
Відмовляючи в задоволенні вимог про внесення запису в свідоцтво про народження та видачі свідоцтва про народження, апеляційний суд виходив із того, що в разі визнання батьківства орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
26 квітня 2019 року адвокат Лотоцький М. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду                 від 03 квітня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року дана справа призначена до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Указує, що оскільки ОСОБА_2 на час призначення експертизи перебувала за кордоном, то мала бути повідомлена про призначення генетичної експертизи шляхом судового доручення через дипломатичну установу. Окрім того, вона була вагітна в цей період і не могла приїхати з Франції в Україну для проведення такої експертизи.  
 
Уважає, що в матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач є батьком її дитини.
 
Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині задоволення позовної вимоги про визнання батьківства, а в іншій частині в касаційному порядку не оскаржується, тому Верховним Судом не переглядаєтья. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на дану касаційну скаргу, в якому позивач просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що відповідно до індивідуальної картки вагітної та породіллі № 778 ОСОБА_2 взята на облік ЖК №3 МКПБ Міністерства охорони здоров`я України 07 жовтня 2015 року, в графі « Прізвище і місце роботи чоловіка, телефон» вказано дані ОСОБА_1 .
 
У Метричному свідоцтві таїнства св. хрещення ОСОБА_10 , виданого в Соборі св. Олександра Невського в м. Парижі (Французька Республіка) 08 травня 2016 року № 77, ім`я, по батькові та прізвище батька вказано « ОСОБА_11 ».
 
У копії Витягу з журналу реєстрації виїздів по станції швидкої та невідкладної медичної допомоги м. Івано-Франківська від 20 вересня               2017 року згідно запису від 08 січня 2017 року № 2136, копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого інф. в-л. від 12 січня 2017 року № 83, копії амбулаторної карточки № НОМЕР_2 форми 063, по-батькові ОСОБА_3 зазначене « ОСОБА_4 ». 
 
Допитані судом апеляційної інстанції свідки ОСОБА_12 і                      ОСОБА_13 , які є друзями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , показали,                що сторони підтримували близькі відносини близько року до виїзду ОСОБА_2 у Францію, а по приїзду в Україну з дитиною тривалий час проживали однією сім`єю, вели спільний побут, спільно виховували дочку.
 
Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 , який є братом позивача, показав, що за запрошенням ОСОБА_1 він став хрещеним батьком ОСОБА_3 , йому відомо про факт спільного проживання сторін у Франції та після повернення в Україну спочатку у батьків позивача, а згодом на орендованій квартирі, і що у його присутності ОСОБА_2 називала ОСОБА_1 батьком дочки ОСОБА_15 .
 
Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2017 року та Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року в даній справі призначена молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та чи являється ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 .
 
Листами від 13 грудня 2017 року № 19/114-5445 та від 23 січня 2019 року                  № 19/114/10-342 направлено клопотання Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про скерування осіб для відбирання зразків для проведення молекулярно-генетичної експертиз, копії яких судами надіслані сторонам, у тому числі на електронну пошту та адресу місця роботи представника відповідача ОСОБА_16 .
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказані повідомлення отримані представником відповідача 30 січня 2019 року.
 
ОСОБА_16 є адвокатом і здійснює представництво відповідача ОСОБА_2 у даній справі на підставі Договору про надання правової допомоги від 12 червня 2017 року. Дані про припинення представництва відсутні.
 
Згідно Повідомлення про неможливість проведення експертизи від 18 січня 2018 року № 10/1088 та від 25 лютого 2019 року №10/38 ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_17 до Львівського НДЕКЦ у призначений час не з`явилася, що унеможливило відібрання зразків та проведення експертизи.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                         від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній                    до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
 
Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
 
Щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
 
Крім того, за правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері                 іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;               2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
 
Згідно зі статтею 109 ЦПК України в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні.
 
У касаційній скарзі представник відповідача вказує, що на момент розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_2 проживала в Франції та була вагітна, що позбавило її можливості прилетіти в Україну для проведення експертизи, а тому висновок суду щодо її ухилення від експертного дослідження є безпідставним.
 
Суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не з`ясував, чи була ОСОБА_2 належним чином повідомлена про призначення експертизи, дату, час і місце її проведення, причини не з`явлення ОСОБА_2 із донькою для проведення експертизи та не встановив факт ухилення її від подання експертам необхідних матеріалів як умисних дій, що виражаються в свідомому неприбутті до експертної установи.
 
Апеляційний суд, вирішуючи даний спір, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо визнання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
 
Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, зазначених обставин та вимог закону не врахував, не встановив усіх необхідних обставин, необхідних для правильного вирішення справи.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу адвоката Лотоцького Михайла Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня                2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       В. І. Крат
 
Судді                                                                                                    Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                               І. О. Дундар 
 
                                                                                                               В. І. Журавель
 
                                                                                                               Є. В. Краснощоков