Постанова
Іменем України
27 травня 2020 року
справа № 522/16774/15-ц
провадження № 61-2799св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 рокуу складі колегії суддів: Заїкіної А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , просив визнати недійсним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 лютого 2011 року № 110 «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині надання майстру дільниці № 2 ОСОБА_2 кімнати, житловою площею 25,36 кв. м, комунальної квартири АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 лютого 2011 року № 184 «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині відкриття особового рахунку ОСОБА_2 , провідному юрисконсульту КП ЖКС «Фонтанський», на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв. м, комунальної квартири   АДРЕСА_1 та виключення її з числа службових; 
визнати недійсним та скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 14 лютого 2012 року№ 219271, яким   ОСОБА_2  передано в приватну власність - 259/1000 частини приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 ; 
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 14 лютого 2012 року № 8-23706, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 ; 
зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради надати ОСОБА_1  житлову кімнату, площею - 25,36 кв. м, у квартирі спільного заселення, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 .
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Приморській районній адміністрації Одеської міської ради з 30 січня 1978 року. 22 лютого 1992 року позивач отримав ордер № 1127 на одну кімнату квартири спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому ж році позивач вселився зі своєю родиною в цю квартиру. У зв`язку з тим, що сім`я ОСОБА_1 складається з чотирьох осіб різної статі, житлова площа отриманої кімнати є замалою для проживання в ній всіх членів сім`ї позивача, кімната розташована у квартирі спільного заселення, позивач разом з членами своєї сім`ї дотепер перебуває на квартирному обліку в Приморській районній адміністрації Одеської міської ради як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.
Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 19 липня 2004 року № 185291 позивачу та членам його сім`ї у зазначеній квартирі передано в спільну часткову власність кімнати, загальною площею 62,45 кв. м, в рівних частках кожному та отримано свідоцтво про право власності на 458/1000 частини цієї квартири спільного заселення. При цьому, син позивача - ОСОБА_4 є інвалідом першої групи і йому необхідне окреме проживання, у зв`язку з чим позивач 05 серпня 2010 року став на квартирний облік в Приморській районній адміністрації Одеської міської ради та включений до першочергової групи осіб, які мають право на отримання житла.
У січні 2011 року позивачу стало відомо про існування вільної кімнати, на яку претендувала сім`я ОСОБА_1 , та відповідно до усного розпорядження голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у вересні 2011 року родина позивача зайняла цю кімнату у комунальній квартирі. Згодом позивачу стало відомо, що спірна кімната згідно з розпорядженнями Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надана відповідачу ОСОБА_2 як службове житло,  згодом на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок на цю кімнату та виключено її з числа службових, а розпорядженням органу приватизації від 14 лютого 2012 року ОСОБА_2 передано у приватну власність одну кімнату комунальної квартири АДРЕСА_1 . Не погоджуючи з вказаними розпорядженнями, позивач звернувся до суду за захистом, ймовірно порушених прав.
Короткий зміст рішення суду першої інстанцій
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 лютого 2011 року № 110 в частині вирішення питання про передачу під службову однієї кімнати, житловою площею 25,36 кв. м, комунальної квартири (спільного заселення) АДРЕСА_1 , а також в частині видачі службового ордера на цю службову квартиру ОСОБА_2 . 
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 лютого 2011 року № 184 в частині вирішення питання про відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв. м, комунальної квартири (спільного заселення) АДРЕСА_1 , а також в частині виключення із числа службових цієї квартири.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації № 219271 про передачу у власність ОСОБА_2 259/1000 частини квартири АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло № 219271 , видане 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради, на ім`я ОСОБА_2 на 259/1000 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , загальною площею 136,40 кв. м.
Зобов`язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради вирішити питання про надання у користування ОСОБА_1 та членів його сім`ї однієї кімнати, житловою площею 25,36 кв. м, квартири спільного заселення АДРЕСА_1 .
Роз`яснено, що це рішення є підставою для скасування державної реєстрації права власності на 259/1000 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 за свідоцтвом про право власності на житло № 219271 , виданим 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 . В іншій частині позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що позивач разом з членами його сім`ї (п`ять осіб), до складу якої входить син - особа з інвалідністю І групи, має право на покращення житлових умов, оскільки приватизоване житлове приміщення за житловою та загальною площею, складом сім`ї, яка в ній проживає, не відповідає вимогам житлового законодавства щодо норми житлової площі 13,65 кв. м та санітарної норми щодо загальної площі 21 кв. м на кожного члена сім`ї наймача. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради штучно створила формальні умови для отримання   ОСОБА_2 службового житла, проте він  не мав права на його отримання (т. 1, а. с. 209 - 212 зворотня сторона).
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 рокуапеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  ОСОБА_1 оскаржував дії Приморської районної адміністрації з приводу надання спірній житловій кімнаті статусу службового приміщення в порядку адміністративного судочинства. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року (т. 1, а. с. 41 - 44) у позові ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації про скасування розпорядження від 02 лютого 2011 року № 112 «Про розподіл житлового фонду, який звільнюється на 2011 рік» в частині виділення житлової кімнати, площею 25,9 кв. м, комунальної квартири АДРЕСА_1 майстру ОСОБА_2 , відмовлено. Цими судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 зайняв спірну кімнату, площею 25,9 кв. м, самовільно. Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 лютого 2011 року № 112 «Про розподіл житлового фонду, який звільнюється на 2011 рік» права ОСОБА_1 не порушує.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не має статусу наймача, а є власником трьох сусідніх кімнат, тому підстави для застосування положень статті 54 ЖК Україниської РСР до спірних правовідносин відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1  звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року, просив оскаржуване рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Рух справи у суді касаційної інстанції
05 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі,витребувано справу.
У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
29 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обгрунтована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції є необгрунтованим, ухвалене без повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що сім`я позивача потребує поліпшення житлових умов і відповідно до статті 31 ЖК Української РСР має право на одержання у користування жилого приміщення.
Молодший син ОСОБА_4 є особою з інвалідністю І групи і йому необхідне окреме проживання та повний спокій. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 15 липня 2011 року син потребує стороннього догляду.  Тому позивач 05 серпня 2010 року став на квартирний облік до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та включений до першочергової групи.
Суд апеляційної інстанції не врахував положення статті 33 ЖК Української РСР. 
Позивач та члени його сім`ї мають право на поліпшення житлових умов незалежно від того, що у порядку приватизації він отримав у власність кімнати вищезазначеної квартири спільного заселення.
Суд не звернув уваги, що під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані на першому поверсі.
Суд не взяв до уваги, що у спірній кімнаті протягом шести місяців проживав син позивача, який є особою з інвалідністю І групи.
Суд апеляційної інстанції не дослідив, що переведення ОСОБА_2 на посаду майстра відбулося для штучного створення умов з метою отримання пільг щодо забезпечення службовим житлом.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції обгрунтовано відмовив в позові, оскільки відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статті 54 ЖК Української РСР.
У відзиві на касаційну скаргу Приморська районна адміністрація Одеської міської ради просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції надав обгрунтовану оцінку правомірності дій районної адміністрації стосовно надання ОСОБА_2 службового житла.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у вересні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що що  ОСОБА_1 21 лютого 1992 року отримав ордер на жиле приміщення №  1127 , серії ЖР, згідно з яким надано право сім`ї позивачу, яка складалася з чотирьох осіб (позивач, його дружина та два сини - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) на зайняття житлового приміщення, площею  48,0 кв. м,  а саме однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 19 липня 2004 року № 185291, за зверненням наймача ОСОБА_1 , передано у спільну часткову власність житлове приміщення, в рівних частках  ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , які мешкали у трьох кімнатах квартири спільного заселення, загальною площею  62,45 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 т . 1 , а. с. 10). 
Позивачу та членам його сім`ї видано свідоцтво про право власності на житло - 458/1000 частини зазначеної квартири. Право власності зареєстровано в державному реєстрі (т. 1, а. с. 11-13).
У лютому 2011 року ОСОБА_1 звертався до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про надання кімнати у комунальній квартирі (т. 1, а. с. 16).
Письмових доказів щодо розгляду зазначеної заяви, надання дозволу на зайняття кімнати, яка звільнилася у квартирі спільного заселення, матеріали справи не містять.
 Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 листопада 2015 року № Ч-3108 сім`ю ОСОБА_1 , складом чотири особи: батько - ОСОБА_1 ; мати - ОСОБА_7 ; два брати - ОСОБА_8 , ОСОБА_4 - особа з інвалідністю І групи загального захворювання, прийнято на квартирний облік з 30 січня 1978 року за загальною групою. Станом на 01 січня 2015 року номер в черзі ОСОБА_1 - № 106, починаючи з 05 жовтня 2010 року сім`ю включено до першочергової групи та станом на 01 січня 2015 року номер у цій черзі - № 1 906 .
Згідно з довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 02 липня 2015 року, виданої начальником дільниці № 3 КП «ЖКС «Порто-Франківський», сім`я ОСОБА_1 складається з п`яти осіб: ОСОБА_1 ; дружина - ОСОБА_7 , два сини - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ; онука - ОСОБА_9 .
Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 лютого 2011 року за № 112 «Про розподіл житлової площі житлового фонду Приморського району, який звільняється на 2011 рік» кімната, житловою площею 25,36 кв. м, яка звільнилася у комунальній квартирі АДРЕСА_1 була віднесена до службового житлового фонду (т. 1, а. с. 41-44).
Згідно з витягом із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 лютого 2011 року № 110 «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» передано КП ЖКС «Фонтанський» під службову житлову площу одну кімнату, житловою площею 25,36 кв. м, комунальної квартири АДРЕСА_1 та надано дозвіл на отримання службового житлового приміщення майстру дільниці № 2 ОСОБА_2 , зареєстрованому у м. Роздільна Одеської області. На ім`я ОСОБА_2 видано службовий ордер на  службову квартиру на склад родини - одна особа (т. 1, а. с. 20).
Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 лютого 2011 року № 184 «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв. м, комунальної квартири АДРЕСА_1 . Вказану кімнату виключено із числа службових приміщень (т. 1, а. с. 21).
Згідно з розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 14 лютого 2012 року № 219271 передано у приватну власність ОСОБА_2 - 259/1000 частини квартири АДРЕСА_1 . На виконання цього розпорядження органу приватизації ОСОБА_2 14 лютого 2012 року видано свідоцтво про право власності на житло (т. 1, а. с. 22, 24).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 54 ЖК Української PCP ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і  другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.
Відповідно до статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Згідно  з частиною першою статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до частини другої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яки беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року, позов ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження від 02 лютого 2011 року № 112 «Про розподіл житлового фонду, який звільнюється на 2011 рік», в частині виділення житлової кімнати, площею - 25,9 кв. м, комунальної квартири   АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , відмовлено. Цими судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 зайняв спірну кімнату, площею 25,9 кв. м, самовільно. Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 лютого 2011 року № 112 «Про розподіл житлового фонду, який звільнюється на 2011 рік» права ОСОБА_1 не порушує.
Відповідно до частини другої статті 61 ЦПК України 2004 року  суд апеляційної інстанції визнав встановлені обставини преюдиційними для цієї справи 
З урахуванням встановлених обставин справи  суд апеляційної інстанції  обгрунтовано відмовив у позові. Позивач не довів належними та допустими доказами, що розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 14 лютого 2012 року№ 219271, яким   ОСОБА_2 передано в приватну власність - 259/1000 частиниприміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою -  АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності на житло від 14 лютого 2012 року             № 8-23706, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 , порушує його право. 
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07; пункт 170 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).
Верховний Суд зазначає, що у статті 54 ЖК Української РСР визначено випадки, за наявності яких жиле приміщення (неізольоване чи ізольоване), що звільнилося у квартири надається наймачеві суміжного приміщення. 
Положення статті 54 ЖК Української РСР є чіткими та передбачуваними для суб`єктів права.
Згідно із статтею 54  ЖК Української РСР ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два обо більше наймачів, надається наймачеві, який проживає в цій квартирі.
Апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивач не має статусу наймача, а є власником трьох сусідніх кімнат, тому підстави для застосування положень  статті 54 ЖК Української РСР  відсутні.
Відповідний висновок щодо застосування статті 54 ЖК Української РСР викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 червня 2018 року,  справа № 756/1220/16-ц, провадження № 61-23420св18.
Верховний Суд зауважує, що позивач та члени його сім`ї мають право на поліпшення житлових умов відповідно до законодавства України в загальному порядку.
Доводи касаційної скарги, що позивач та члени його сім`ї мають право на поліпшення житлових умов незалежно від того, що ним у порядку приватизації отримано у власність кімнати вищезазначеної квартири спільного заселення не спростовують того, що позивач та члени його сім`ї мають право на поліпшення житлових умов на загальних підставах, оскільки три кімнати спірної квартири перебувають у позивача та членів його сім`ї у власності, то норми статті 54 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосовуються. 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, зводяться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції та власним тлумаченням норм матеріального права.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                                        Є. В. Синельников
                                                                                                                        В. В. Яремка