УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 березня 2020 року
м. Київ
справа № 133/582/19
провадження № 51-214ск20
Верховний Суд колегією суддів 
Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020170000073, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Романів Житомирської області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – за вироком Романівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільнений 11 квітня 2018 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю. 
На підставі ч. 5 ст. 72 цього Кодексу ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 04 лютого 2019 року по 15 серпня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України, однак законність і обґрунтованість судових рішень стосовно нього, в цій касаційній скарзі, не оскаржуються. 
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 лютого 2019 року близько 07 год 20 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , зустрівши на пероні вокзалу у м. Козятин, Вінницької області (вул. Привокзальній, 1), потерпілого ОСОБА_6 і розподіливши між собою ролі, вчинили розбійний напад на останнього, а саме ОСОБА_4 , наздогнавши потерпілого, обхопив його ззаду правою рукою за шию та розпочав душити, повалив на землю, продовжуючи тримати рукою за шию, тим самим застосував фізичне насильство, яке було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент нападу. В цей час до потерпілого підбіг ОСОБА_5 , який, завдавши удари ногами по грудній клітці та тулубу потерпілого, заволодів належним останньому майном на загальну суму – 3 тис. 859 грн. 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 05 листопада 2019 року залишив вирок місцевого суду без змін. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно нього і закрити кримінальне провадження. 
Обґрунтовуючи наведене засуджений указує на те, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не доведено належними доказами, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Попри те, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, засуджений, у своїй касаційній скарзі, виклав власну версію подій, перевірка якої, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд звертає увагу засудженого на те, що зазначені обставини, він вже висловлював у суді першої інстанції, на які судом була надана вмотивована відповідь.
Апеляційний суд перевірив ці висновки місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд.
Суди першої і апеляційної інстанцій оцінювали достовірність показань потерпілого і свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , наданих у судовому засіданні, і сумнівів у їх правдивості у цих судів не виникало, оскільки ці показання були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами встановленими у кримінальному провадженні. 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений у своїй касаційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному проваджені судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                     ОСОБА_3