Номер провадження: 22-ц/813/3256/20 
Номер справи місцевого суду: 520/6713/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                        Ющак А.Ю.,
представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Латій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог –  ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором кредиту, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним,
                                встановив:
       
07 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариство (далі – ПАТ) «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 3 231 142,32 грн. 
В подальшому, а саме 25.09.2014 року вказані позовні вимоги були збільшені та позивач просив стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за договором кредиту в розмірі 3 231 142, 32 грн. та стягнути пропорційно із вказаних осіб на користь банку суму сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн. (т.1, а.с.109).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року  збільшені позовні   вимоги   ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено (т.1, а.с. 129-132).
02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення суду (т.1, а.с. 142-144).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року було скасовано, по справі призначено судове засідання. 

11.10.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк», уточнивши позовні вимоги, просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 6 015 147,67 грн., посилаючись на те, що між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 21 червня 2007 року був укладений кредитний договір, та між позивачем і ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 були укладені договори поруки (т.1, а.с. 245-246).

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що третя особа ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 176600 доларів США, на строк до 20 червня 2022 року, зі сплатою 12,5% річних, а відповідачі на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням третьої особи. У зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просив стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн.

В свою чергу, 24.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» - недійсним. Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що не підписував договір поруки № 07-15/775 (т.1, а.с. 251-253).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено.
Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2  та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 6 015 147,67 грн.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки № 07-15/775 від 21.06.2007 року недійсним - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року, та постановлення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до нього, та задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

До суду апеляційної інстанції з`явилась лише представник заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 – адвокат Літій О.В., інші учасники справи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с.233, 234), у тому числі ОСОБА_3 - через оголошення на офіційному сайті судової влади України, що передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, усних заперечень проти неї (т.2, а.с.231-232), колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2007 року третя особа ОСОБА_4 отримала в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», кредит у розмірі 176600 (сто сімдесят шість тисяч шістсот) доларів США, на строк до 20 червня 2022 року, зі сплатою 12,5% річних, а відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням третьої особи, що підтверджується кредитним договором №2007/38-2717 (далі – Кредитний договір). 
Відповідно до  п.2.4.1  Кредитного договору, ОСОБА_4 зобов`язалась погашати кредит щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця згідно з графіком, що встановлений вказаним пунктом Кредитного договору та відповідно до п.3.3.8 Кредитного договору сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені в п.п.2.4., 2.5. Кредитного договору.
Крім того, у відповідності до п.4.5 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) боржником своїх обов`язків, встановлює його обов`язок повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за його користування (проценти) та штрафи незалежно від настання строку виконання зобов`язання (достроково) у випадку невиконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором, зазначених у п.п.3.3.8 та 3.3.9 протягом більш ніж 90 календарних днів.  

Також, 21 червня 2007 року, між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №07-15/774, згідно якого ОСОБА_2 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком по зобов`язанням ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору №2007/38-2717 від 21 червня 2007 року (далі – Договір поруки №1) (т.1, а.с.33-34).
Крім того, згідно договору поруки №07-15/775 від 21 червня 2007 року укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком по зобов`язанням ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору №2007/38-2717 від 21 червня 2007 року (далі – Договір поруки № 2) (т.1, а.с.30-31).
Як вбачається з п.п.1.1, 3.1.2 вищезазначених Договорів поруки, поручителі зобов`язуються перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та на умовах, передбачених Кредитним договором. У разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Однак, в порушення умов Кредитного договору, повернення кредиту та сплати відсотків за кредит, третьою особою ОСОБА_3 здійснювалось з простроченням, у зв`язку з чим позивач звернувся до Третейського суду з позовом про стягнення заборгованості.
Рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 07.12.2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто кредитну заборгованість у сумі 246 965,55 доларів США, що є еквівалентом 1 973 995,64 грн., та судові витрати у справі (т.1, а.с.121-123).

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому також просив суд стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку кредитну заборгованість та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із позовними вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» та користуючись своїми процесуальними правами, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» - недійсним, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що не підписував договір поруки № 07-15/775.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також ставить питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, з посиланням на те, що останній платіж ОСОБА_3 здійснила 11 листопада 2008 року, а тому у відповідності до п.4.5 Кредитного договору, строк його дії сплив 10 лютого 2009 року.

Проте, заявником апеляційної скарги ОСОБА_1 не було враховано, що у разі, якщо він ставить питання про визнання Договору поруки недійсним, з посиланням на те, що він його не підписував, то в даному випадку не може ставитись питання про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з поручителя ОСОБА_1 кредитної заборгованості, оскільки таким чином він визнає факт укладення ним Кредитного договору.

На думку колегії суддів заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 не довів суду того, що Договір поруки ним не підписувався, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині та для визнання недійсним Договору поруки №07-15/775 від 21 червня 2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком по зобов`язанням ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору №2007/38-2717 від 21 червня 2007 року.

Крім того, в суді апеляційної інстанції 27.02.2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Латій О.В. відмовилась від заявленого нею клопотання про призначення та проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання, чи мається у вказаному Договорі поруки підпис ОСОБА_1 .

З підстав викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних доказів і правових підстав для визнання недійсним Договору поруки №07-15/775 від 21 червня 2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Крім викладеного, колегія суддів також зазначає, що підстав для застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, матеріали справи також не містять, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2012 року позивач звернувся до постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків, який 07.12.2012 року ухвалив рішення та стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» кредитну заборгованість у сумі 246 965,55 доларів США, що є еквівалентом 1 973 995,64 грн., та судові витрати у справі (т.1, а.с.121-123).
Тобто, зазначені обставини свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, як то передбачено ст. 264 ЦК України.

Разом з тим, судом не було враховано, що строк настання сплати всієї суми кредитної заборгованості по Кредитному договору дійсно настав 10 лютого 2009 року, оскільки ОСОБА_3 останній платіж по кредитній заборгованості здійснила 11 листопада 2008 року, а тому у відповідності до п.4.5 Кредитного договору, строк його дії сплив 10 лютого 2009 року (т.1, а.с.11).
Таким чином, строк виконання основного зобов`язання настав 10 лютого 2009 року.

У відповідності до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. 
З огляду на викладене, та враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання настав 10 лютого 2009 року, то ПАТ «Укрсоцбанк» був зобов`язаний пред`явити вимоги до поручителя про стягнення всієї суми кредитної заборгованості в строк до 10 серпня 2009 року, як того вимагає ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки із вказаними позовними вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 07.11.2012 року, то ним пропущений шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 , у зв`язку з чим Договір поруки №07-15/775 від 21 червня 2007 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , є припиненим.
Викладені обставини свідчать про те, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителя ОСОБА_1 слід відмовити, у зв`язку з припиненням Договору поруки.

Що стосується Договору поруки №07-15/774 від 21 червня 2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , ні іншими учасниками справи не оскаржується в апеляційному порядку рішення, в частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , то з огляду на викладене, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати правову оцінку Договору поруки №07-15/774 від 21 червня 2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .

Крім того, при вирішенні даного судового спору, судом першої інстанції не було враховано, що кожний із поручителів уклав окремий Договір поруки № 1 та Договір поруки № 2 з позивачем, в якості забезпечення кредитних зобов`язань кредитора і третьої особи ОСОБА_3 , а тому вони мають відповідати солідарно по кредитній заборгованості лише з боржником ОСОБА_3 і не можуть бути солідарними відповідачами між собою, тобто ОСОБА_2 не може відповідати за Кредитним договором солідарно з ОСОБА_1 .

Також слід зазначити, що при ухваленні судового рішення, судом не було враховано, що відповідач ОСОБА_1 був інвалідом 2-ї групи (т.2, а.с.131), а тому був звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим суд не мав правових підстав для стягнення з нього на користь банку суму судового збору.

Зазначені обставини додатково свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення, в частині солідарного стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 , та стягнення з ОСОБА_1 суму судового збору в рівних частках з ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги та його представник частково надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги. 

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення, в частині стягнення в солідарному порядкуз ОСОБА_2  та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 6 015 147,67 грн., а також щодо розподілення між сторонами судових витрат, скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та сплаченого судового збору відмовити, як заявлених безпідставно. 
В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року, в частині стягнення в солідарному порядкуз ОСОБА_2  та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 6 015 147,67 грн., а також щодо розподілення між сторонами судових витрат, скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 6 015 147,67 грн. відмовити, як заявлених безпідставно. 

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 січня 2018 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суми сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн. скасувати, і в задоволенні цих вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року, в частині відмови взадоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» В.К. про визнання договору поруки № 07-15/775 від 21.06.2007 року недійсним, та в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.А. Комлева

Т.В. Цюра