П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2848/19-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Дмитришена Р.М. 
          Суддя-доповідач:  Боровицький О. А. 

10 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Шидловського В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду  від  11 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення №8028186-5506-0214 від 11.06.2019 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
10.02.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача в якому останній зазначає про необґрунтованість вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ВН №18 від 28.03.1998 року ОСОБА_1 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання Оратівської районної Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області від 16.02.1998 року надано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Чернявської сільської ради Оратівського району, площею 54,35 га в межах згідно з планом.
24.04.1998 року позивачем створено та зареєстровано селянське (фермерське) господарство "Калина", за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, Статутом господарства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно із наказом №1 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків голови селянського (фермерського) господарства "Калина" з 04.05.1998 року.
Відповідно до акта приймання-передачі права користування земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства від 04.12.2018 року позивач передав належне йому право постійного користування земельною ділянкою, наданої йому, як фізичній особі, згідно Державного акта серії ВН №18 за кадастровим номером земельної ділянки: 0523186900:02:006:0133 (за межами населеного пункту) селянському (фермерському) господарству "Калина".
11.06.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №8028186-5506-0214 від 11.06.2019 року на суму 12242,88 грн. Відповідно до вказаного рішення позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік.
Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 року за №8028186-5506-0214, яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 12242,88 грн. винесено правомірно, а відтак не підлягає скасуванню.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (далі - Закон №973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Згідно з статтею 4 Закону № 973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.
Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону.
Відповідно до статті 7 Закону № 973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Статтею 8 Закону № 973-IV встановлено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Статтею 23 Податкового кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, один об`єкт оподаткування може утворювати кілька баз оподаткування для різних податків. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об`єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Згідно статті 37 Податкового кодексу України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Відповідно до статті 270 ПК України об`єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Встановлено, що на підставі рішення 16 сесії 22 скликання Оратівської районної Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області від 16.02.1998 року гр. ОСОБА_1 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 54,35 га на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області, а саме для ведення селянського (фермерського) господарства, та отримано Державний акт на право постійного користування землею серії ВН №18 від 28.03.1998 року. 
Відповідно до акта приймання-передачі права користування земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства від 04.12.2018 року позивач передав належне йому право постійного користування земельною ділянкою, наданої йому, як фізичній особі, згідно Державного акта серії ВН №18 за кадастровим номером земельної ділянки: 0523186900:02:006:0133 (за межами населеного пункту) селянському (фермерському) господарству "Калина".
Отже, фактичним землекористувачем земельної ділянки, переданої в оренду позивачу, є фермерське господарство "Калина".
Так, Верховний Суд в постанові від 13.03.2018 року у справі №348/992/16 зазначив, що після державної реєстрації юридичної особи - фермерського господарства у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що об`єктом плати за землю є земельна ділянка, надана в користування з метою створення фермерського господарства, а майнові права на вказану земельну ділянку передані до складеного капіталу фермерського господарства, яке реалізуючи права землекористувача має обов`язок внесення плати за землю.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
З аналізу норм ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV випливає, що після укладення договору користування землею, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 814/1005/16.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо правомірності винесеного відповідачем, податкового повідомлення-рішення за №8028186-5506-0214 від 11.06.2019 року.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового  рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору №0.0.1450184570.1 від 29.08.2019 року та за звернення до суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору №N1EE83209M від 08.01.2020 року.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги на користь позивача, слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмір 1921 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №8028186-5506-0214 від 11.06.2019 року на суму 12242,88 грн складене Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Вінницькій області.
Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1921 грн. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Шидловський В.Б.