УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/4343/19
Провадження № 22-ц/4820/312/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Гриньова А.М.,
з участю представника позивача Москалюк С .А. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/4343/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року (суддя Семенюк В.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд 

у с т а н о в и в :
У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 13 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 14890,24 грн, у тому числі: 6896,35 грн - тіло кредиту, 2935,61 грн - прострочене тілом кредиту, 3623,03 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 250 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф фіксована частина, 685,25 грн - штраф процентна складова.
Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 6896,35 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Укладений договір є договором приєднання і підпису позичальника під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Судом не врахована підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій визначена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення платежів щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені, штрафів. Суд не взяв до уваги те, що використання відповідачем кредитних коштів і погашення заборгованості свідчать про його згоду з умовами кредитування та визнання заборгованості за кредитом. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржується, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту не надано. Оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору.
Рішення суду в частині задоволення позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала. Відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що 29 грудня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 2,5% на місяць. В подальшому кредитний ліміт збільшувався Банком і відповідач фактично користувався кредитним коштами. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_2 належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
За розрахунком позивача станом на 13 червня 2019 року заборгованість за договором складає 14890,24 грн, у тому числі: 6896,35 грн - тіло кредиту, 2935,61 грн - прострочене тілом кредиту, 3623,03 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 250 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф фіксована частина, 685,25 грн - штраф процентна складова.
Наведене підтверджується матеріалами справи. 
Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. 
Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження вимог Банк надав підписану 25 грудня 2009 року ОСОБА_2 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с.15), відповідно до якої визначена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше суми заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язань за договором.
Отримання кредитних коштів відповідачем, внесення ним коштів на погашення заборгованості, нарахування за договором підтверджуються розрахунком позивача. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць, відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді пені та за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів у вигляді штрафу в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. 
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, простроченого тіла кредиту, пені та штрафу. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем. 
Отже, ОСОБА_2 був ознайомлений і погодився з наведеними умовами кредитування при укладенні 29 грудня 2009 року договору про надання банківських послуг. 
Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору, оскільки не підписаний нею.
Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення простроченого тіла кредиту та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
Із розрахунку заборгованості, наданого Банком, вбачається, що проценти нараховувалися за збільшеною процентною ставкою (2,9%, 3,6% на місяць), що не відповідає умовам кредитування. Такі проценти за договором погашалися за рахунок тіла кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за тілом кредиту. Сума внесених позичальником на погашення заборгованості коштів покриває суму використаних кредитних коштів.
Позивач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_2 за простроченим тілом кредиту у розмірі 2935,61 грн за умови нарахування процентів відповідно до умов кредитування та їх погашення за рахунок внесених відповідачем коштів, а не за рахунок тіла кредиту. 
Разом з тим, з урахуванням наявності боргу за тілом кредиту, яке суд першої інстанції стягнув, та довідки про умови кредитування, в якій передбачена відповідальність за порушення зобов`язань за договором у виді сплати пені та штрафу, суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові про стягнення неустойки з підстав, що така відповідальність не передбачена умовами договору. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині частково заслуговують на увагу. 
Проте, умовами кредитування передбачена подвійна відповідальність за порушення зобов`язань (термінів платежів) за договором. 
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.           
Згідно із статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» пеня нараховується за невчасне погашення заборгованості у процентах від суми заборгованості, штраф - при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України  щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15.
При виборі виду неустойки, який підлягає стягненню, апеляційний суд виходить із засад розумності і справедливості.
У зв`язку з наявністю боргу за тілом кредиту в сумі 6896,35 грн відповідач відповідно до умов кредитування має нести відповідальність за порушення термінів платежів у вигляді штрафу в розмірі 500 грн (фіксована частина) і 344,82 грн (процентна складова 5% від заборгованості за тілом кредиту в сумі 6896,35 грн), всього 844 грн 82 коп. 
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення штрафу та відмову в позові про стягнення пені з підстав наведених вище.
Тому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення пені.
В решті рішення суду необхідно залишити без змін. 
На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат. 
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (51,98%) з відповідача на користь Банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1692,02 грн. При цьому апеляційний суд враховує суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови в позові, а не фактично сплачену в більшому розмірі суму судового збору.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року в частині відмови в позові про стягнення неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов про стягнення штрафу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2  (зареєстроване місце проживання  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ЄДРПОУ 14360570) штраф у сумі 844 грн 82 коп (вісімсот сорок чотири грн 82 коп).
В позові про стягнення пені відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1692 грн 02 коп (одна тисяча шістсот дев`яносто дві грн 02 коп). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року. 

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта