УХВАЛА 
10 червня 2020 року
м. Київ
справа № 495/2574/17
провадження № 61-45325св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя - доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року в складі судді Боярського О. О. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») та  просив скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 27 лютого 2017 року № 321/ос про звільнення ОСОБА_1 із посади начальника служби локомотивного господарства Одеської залізниці; поновити його на вказаній посаді; стягнути із ПАТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2017 року по дату ухвалення остаточного рішення у справі без вирахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів; допустити негайне виконання рішення в частині присудження йому виплати заробітної плати за один місяць.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року, позов задоволено частково. 
Скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» від 27 лютого 2017 року № 321/ос про звільнення ОСОБА_1 із посади начальника служби локомотивного господарства Одеської залізниці та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби локомотивного господарства Одеської залізниці.
Стягнуто із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2017 року по дату винесення остаточного рішення по даній справі без вирахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
У жовтні 2018 року ПАТ «Українська залізниця» звернулосядо Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції                 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів. 
Керуючись статтями 34, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко