УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху
07 квітня 2020 року 
м. Київ
справа №140/3103/19
провадження №К/9901/7727/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 140/3103/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 засобами поштивого зв`язку надіслав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 140/3103/19.
Дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку, що вказану скаргу належить залишити без руху з огляду на таке.
08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом касаційного оскарження є рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 140/3103/19.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами пунктів 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Як на підставу для перегляду оскаржених судових рішень заявник покликається на те, що суд апеляційної інстанції у справі № 140/3103/19, в межах якої подана ця касаційна скарга, застосував норми матеріального права у подібних правовідносинах без взяття до уваги висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 334/286/17 (2-а/334/218/17) та в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 в справі №   826/6846/16.
Як стверджує скаржник, подібність правовідносин у справі, яка розглядається, та у справах, судові рішення Верховного Суду у яких наведені для порівняння, полягає у тому, що у них йдеться про право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення йому вищої групи інвалідності в період, коли він має відповідно до законодавства право на отримання такої допомоги (2015 рік), в той час як нижча група інвалідності йому була встановлена в першому випадку у 1989 році, тобто в період, коли взагалі не була передбачена в законодавстві можливість виплати одноразової грошової допомоги (постанова Верховного Суду від 21 січня 2020 року), в другому випадку – у 2013 році, тобто в період, коли одноразова грошова допомога вже існувала, але військовослужбовець не мав права на її отримання (постанова Верховного Суду від 04.03.2020). Вказує, що відповідно до постанов від 21.01.2020 та від 04.03.2020 Верховний Суд залишив рішення судів попередніх інстанції без змін, на підставі чого на Міністерство оборони України був покладений обов`язок призначити та виплатити одноразову грошову допомогу. 
Утім заявник не навів аргументів неправильного застосування та/або порушення судами конкретних норм права.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Колегія суддів встановила, що заявник цитує правові висновки Верховного Суду, утім не обґрунтовує того, чому саме зазначені ним висновки та в який спосіб суди мали взяти до уваги під час ухвалення судових рішень у справі, а також як це вплинуло на правильність застосування норм матеріального права та/або дотримання норм процесуального права в процесі розв`язання спору.
Верховний Суд звертає увагу, що процесуальний закон покладає на особу, яка звертається до Верховного Суду з касаційною скаргою, обов`язок зазначати конкретний висновок Верховного Суду, неврахування якого призвело до неправильного застосування норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржених судових рішень, а також наводити обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування норм права і як саме невзяття до уваги певного правового висновку Верховного Суду вплинуло на ухвалення оскаржених судових рішень.
Саме собою покликання заявника на те, що під час ухвалення оскаржених судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення мотивованих аргументів неправильного застосування норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, не може бути достатньою підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам, встановленим пунктом 4 частини другої статті   330 КАС України, оскільки заявник у своїй касаційній скарзі не висвітлив того, що саме обставина невзяття судами першої та апеляційної інстанцій конкретних правових висновків Верховного Суду призвела до неправильного застосування норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржених судових рішень, а також як саме ця обставина вплинула на правильність розв`язання спору.
Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Одночасно правилами частини другої статті 169 КАС України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано без дотримання вимог, встановлених КАС України, таку треба залишити без руху на підставі частини другої статті 332 КАС України та надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення зазначених вище недоліків, а саме – обґрунтувати, до неправильного застосування яким конкретно норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржених судових рішень призвела та обставина, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги певних правових висновків Верховного Суду, а також як саме це вплинуло на правильність розв`язання спору.
Керуючись приписами статей 169, 329, 330, 332 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 140/3103/19 залишити без руху.
2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.
3. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                  А.А. Єзеров

Суддя                                                                      В.М. Кравчук

Суддя                                                                      О.П. Стародуб