ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1462/19	
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г..,
при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній  Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження о 15:56 год. в м. Херсоні, повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.08.2019 р., по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до  Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:     

В липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення  №003581306 від 29.11.2017 року, яким ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі  775145,74 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 193786,40 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення  №003581307 від 29.11.2017 року, яким ОСОБА_1 нарахований військовий збір в сумі 64595,48 грн.  та штрафні (фінансові) санкції в сумі 16148,87 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку, складено акт, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що вони прийняті з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про визнання їх протиправними та скасування.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року  адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що в порушення абзацу д) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями, встановлено заниження платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 775 145,74 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
06 квітня 2020 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , в якому він просить слухання справи перенести на невизначений строк до стабілізації ситуації в країні у зв`язку з пандемією коронавіруса. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що у країні запроваджено режим надзвичайної ситуації. 11.03.2020 року Постановою КМУ №211 «Про запобігання поширенню на
території України коронавірусу СОVID-19, через спалах епідемії у світі, з 12 березня до З квітня 2020 р. на усій території України установлено карантин. Кабінет Міністрів продовжив карантин до 24 квітня та запровадив режим надзвичайної ситуації на всій території країни. Все транспортне сполучення зупинене. Позивач зазначає, що він особисто бажає прийняти участь в судовому засіданні, дати пояснення та зкористатись іншими правами. Так як транспортне сполучення зупинено, не має можливості дістатися з с. Залізний Порт, Голопристанського району Херсонської області до м. Одеси для прийняття участі у слуханні справи.
Розглянувши подану заяву колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, оскільки вказаними актами не зупинено (призупинено) функціонування органів державної влади, в тому числі судів, які наразі працюють в звичайному режимі, але з дотриманням норм, попереджаючих розповсюдження інфекції.  
Більше того, на своєму засіданні 17.03.2020р. Рада суддів Україні рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя незважаючи на епідемію коронавірусу і карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
З огляду на зазначене та оскільки особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком “УкрСиббанк” був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11331729000 в іноземній валюті в сумі 200000,00 доларів США.
АТ “УкрСиббанк” прийнято рішення про анулювання кредиторської заборгованості, що станом на 27.05.2016р. становила 172501,91 доларів США, а саме: суми основного боргу (кредиту) 171 595,82 доларів США, що складає 4307054,22 гривень по курсу НБУ станом на 27.05.2016 р. та суми процентів 906,09 доларів США, що складає 22742,85 гривень по курсу НБУ станом на 27.05.2016 р.
07.09.2017 р. відповідачем видано наказ №756 про проведення позапланової документальної невизної перевірки фізичної особи-платника податків, в якому зазначено, що старшому державному ревізору-інспектору відділу контрольно- перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Херсонській області Пізнюру Максиму Вікторовичу провести з 25.09.2017 р. тривалістю 3 робочих дні документальну позапланову нев`їздну перевірку фізичної особи - платника податку, ОСОБА_1 з питання отримання доходу, отриманого платником податку як додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощенного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкротства, до закінчення строку позовної давності за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. 
04.10.2017 р. за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питання отримання доходу складений акт №168/21-22-13-06/ НОМЕР_1 в якому зазначено, що позивачем в порушення абзацу д) підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не включено до загального річного оподатковуваного доходу і не здекларована сума доходу у вигляді додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкротства, до закінчення строку позовної давності у розмірі 4306365, 22 грн., що призвело до нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 775145, 74 грн. та до не нарахування та несплати військового збору за 2016 рік у сумі 64595, 48 грн. відповідно до пункту 1.4 п.16 прим.1 підрозд. 10 роз. ХХ Податкового кодексу України.
29.11.2017 р. на підставі акту перевірки відповідачем було винесені податкові повідомлення-рішення:
№ 003581306 про визначення зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб в сумі 775145,74 грн. та штрафних ( фінансових) санкцій в сумі 193786,40 грн.
№ 003581307 про визначення зобов`язання із військового збору в сумі 64595,48 грн. та штрафних ( фінансових) санкцій в сумі 16148,87 грн.
Не погодившись із цими ППР, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи допущені порушення відповідачем як порядку проведення перевірки, так і порядку обрахунку податкового зобов`язання, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України  додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами  розділу IV  цього Кодексу).
Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;
д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Згідно з п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених  розділом IV  цього Кодексу.
Згідно з ст. 75 ПК України   контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
Згідно з п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Відповідно до п. 79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному  статтею 42  цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;
Згідно з п.п. 163.1.1, 163.1.2  п.163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання.
Відповідно до абзацу другого пункту  164.1  статті  164 ПК України  загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно з п.п. д) п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165  цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.
Суми розстрочених податкових зобов`язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання;
Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну  декларацію про майновий стан і доходи  (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 179.2 ст. 179 ПК України відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до  пункту 174.3  статті 174 цього Кодексу.
Згідно з п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних, наданих до органу ДФС в періоді з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід від ПАТ „Укрсиббанк” (ЄДРПОУ 09807750) у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (ознака доходу 126) у сумі 4306365,22 грн. (з яких не нараховано (не утримано) та не перераховано до бюджету податок на доходи з фізичних осіб). Сума доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі 4306365,22 грн. платником податку не відображена у рядку 10.09 декларації, що призвело до заниження загального річного оподатковуваного доходу (рядок 10 декларації).
На запит Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 28.02.2017 р. за № 977/9/21-03-13-02-22 до ПАТ „УкрСиббанк”, останнім надано відповідь від 24.05.2017 р. за №14-2-2/10246 у якій повідомляється, що доходи нараховані у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, з врученням боржнику відповідного повідомлення про таке анулювання (прощення) боргу.
Тобто у податкового органу була наявна податкова інформація про порушення позивачем як платником податків податкового законодавства.
Для отримання від ОСОБА_1 пояснень податковий орган надіслав запит ФОП ОСОБА_1 від 09.03.2017 р. № 2339/10/21-03- 13-02-22 “Про надання документальних підтверджень та пояснень” щодо розбіжностей, виявлених в ході доперевірочного аналізу наданої позивачем звітності за 2016 рік та баз даних з 1ДФ на адресу АДРЕСА_1 .
Згідно корінця поштового відправлення вказаний запит отримано адресатом особисто 18.03.2017 р. (а.с. 46).
Однак, пояснень та документального підтвердження на письмовий запит органу податкової служби не надано.
Так, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичну особу - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проінформовано письмовим повідомленням від 08.09.2017 р. №230/21- 22-13-06 разом з копією наказу контролюючого органу від 07.09.2017 р. №758 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з 25.09.2017 р., які надіслані платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення на його податкову адресу: АДРЕСА_1 , однак, повернені до податкового органу з відміткою про причини не вручення: “За закінченням терміну зберігання”.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про безпідставність твердженням позивача про неповідомлення його про проведення перевірки з огляду на наступне.
Як встановлено судом, позивач зазначає, що у 2015 році він змінив місце проживання, виїхав із м. Херсона і мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Тому він не отримував поштові відправлення від податкового органу.
Відповідач вказував, що позивач зареєстрований як платник податків у Херсонській ОДПІ та не повідомляв податковий орган про зміну місця проживання, тому надіслання податкової кореспонденції на зареєстровану у податковому органі адресу позивача є правомірним.
Державний реєстр фізичних осіб — платників податків (скорочено - ДРФОПП або ДРФО) — автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, усі фізичні особи – платники податків реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру.
Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, - в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).
Під час реєстрації фізичної особи - платника податків в Державному реєстрі до облікової картки фізичною особою особисто вносяться такі дані: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності); дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання / місцеперебування; громадянство; для іноземців - податковий номер у країні громадянства (за наявності); реквізити документа, що посвідчує особу (назва документа, серія та/або номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ).
На підставі одержаних даних ДФС України надає фізичним особам ідентифікаційний номер, виготовляє картку фізичної особи — платника податків і надсилає до органів державної фіскальної служби за місцем реєстрації платника картку з цим номером.
Відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків фізичні особи - платники податків зобов`язані інформувати контролюючі органи про зміну даних (прізвища фізичної особи, місця проживання тощо) шляхом подання заяви за ф. № 5ДР або за ф. № 5ДРП.
Судом встановлено, що позивач не подавав до податкового органу відомості про зміну місця проживання та реєстрації його як платника податків за новою адресою.
Разом із тим, відповідно до витягу із бази даних ДФС ОСОБА_1 зареєстрований у центральній базі даних та обліковується як платник податків за адресою АДРЕСА_1 .
Відтак, суд пер9шої інстанції дійшов вірного висновку, що надіслання поштової кореспонденції за вказаною адресою є правомірним.
Проте, податковим органом порушено п. 78.1.1. ст. 78 ПК України щодо обов`язкового надіслання письмового запиту платнику податків.
Судом встановлено, що кредит у банку отримав позивач як фізична особа громадянин, прощення боргу відбулось позивачу як фізичній особі – громадянину, відповідно додаткове благо отримав ОСОБА_1 як фізична особа - громадянин, а не ФОП ОСОБА_1 .
Разом із тим запит від 09.03.2017 р. № 2339/10/21-03- 13-02-22 “Про надання документальних підтверджень та пояснень” адресований ФОП ОСОБА_1 , який не отримував кредиту (а.с. 45).
Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що отримавши від банку повідомлення про прощення суми боргу за кредитом ОСОБА_1 , відповідач не міг встановити кого стосується така інформація ФОП чи фізичної особи громадянина.
Із запиту Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 28.02.2017 за № 977/9/21-03-13-02-22 до ПАТ „УкрСиббанк” слідує, що податковий орган запитував інформацію щодо «… надати відомості та документальне підтвердження, чим зумовлено нарахування та виплата доходу, отриманого як додаткове благо громадянина ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у розмірі 4307054,22 грн. за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016 р. (включно)».    
Тобто, запит стосується позивача як фізичної особи громадянина і про це відповідачу було відомо 28.02.2017 р., що слідує із листа до ПАТ „УкрСиббанк” , тобто до надіслання запиту ФОП ОСОБА_1 09.03.2017 р.
З огляду на зазначене, відсутність запиту до позивача як громадянина про надання інформації унеможливлює проведення документальної невиїзної перевірки та є прямим порушенням  п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
Формою реалізації повноважень податкового органу є спрямування письмового запиту до платника податків із зазначенням у запиті про існуючі порушення з боку такого платника та необхідність надання ним пояснень та документів. Метою запиту є підтвердження або спростування тієї інформації, яка є у податкового органу, при чому достовірність такої інформації про порушення може бути як категорична, так і умовна. Встановлення порушення та формування висновків про це можливе лише після отримання запитуваної контролюючим органом інформації. Тому наведення у запиті з посиланням на інформацію, як можливого порушення, а не категоричного висновку про порушення з боку платника податків, передбачає наявність інформації, яка потребує додаткової перевірки, яку можливо реалізувати шляхом здійснення запиту та проведеного аналізу після її отримання
Не надіслання запиту позивачу є фактично порушенням його прав як платника податку, оскільки він був позбавлений можливості спростувати наявну у податкового органу інформацію про можливі порушення, надавати документи та пояснення за вказаний період податковим органом.
Щодо правомірності висновку податкового органу про визначення позивачу суми зобов`язання за спірними ППР, колегія суддів зазначає наступне.
Так в редакції, чинній з 1 січня 2015 року дане положення визначало, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.
Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема,  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015    №321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту  165.1.55  пункту  165.1  статті  165 Податкового кодексу України  була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Позичальник вважається повідомленим, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту) та про те, що сума анульованого(прощеного) основного боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника, за підсумком звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).
Позичальнику повідомлено про анулювання (прощення) його основного боргу. Банком повідомлено органи Державної фіскальної служби про включення суми анульованого (прощеного) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).
При цьому на Позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) основного боргу у річній податковій декларації.
Крім того, з 1 січня 2015 року набрали чинності зміни внесені Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” до Податкового кодексу України в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб підприємців.
Пунктом 16 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПКУ. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПКУ. Ставка збору становить 1.5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПКУ.
Отже, платники податків фізичні особи, які отримували доходи у вигляді додаткового блага, за результатами звітного податкового року відповідно пп.1.2 п. 16-1 підрозділу 10, ст. 163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.171.2 (б) ст. 171, п. 16' підрозділу 10 розд. XX Кодексу самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1.5 відсотки чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.
Як вбачається з Акту перевірки, дохід платника податку фізичної особи - резидента ОСОБА_1 , отриманий від фізичної особи - резидента у вигляді суми боргу анульованого кредитором абзацу д) п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника та підлягає оподаткуванню, з урахуванням норм ст. 174 ПКУ, військовим збором за ставкою 1,5 відсотка становить:
4307054,22 – 689 = 4306365,22 
4306365,22 х 18 = 775145,74 грн. сума податку з доходів фізичних осіб;
4306365,22 х 1,5%= 64 595,48 грн. сума військового збору.
Відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не застосовано до суми прощеного боргу курсової різниці відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, що має наслідком неправильний обрахунок сум податку та військового збору, належних до сплати позивачем.
Таким чином, позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній  Республіці Крим та м. Севастополі – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17.04.2020  року.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик