ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5340/20 Справа № 201/12646/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 24 грудня 2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ НОМЕР_1 », д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , з припаркованим автомобілем «Daewoo Lanos НОМЕР_3 » д.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «BMW 330» д.н. НОМЕР_5 .
Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля «ВАЗ 21104» ОСОБА_1 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновком експерта.
Внаслідок ДТП позивачеві заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 31 668,74 грн., яка підтверджується медичними довідками про стаціонарне лікування, фіскальними і товарними чеками, накладними, квитанціями на придбання ліків та медичних матеріалів.
Також позивачеві заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює у 300000 грн., яка виражається у сильному білю від отриманих чисельних травм. Після ДТП він провів без свідомості тривалий час, у нього були травмовані внутрішні органи (почалися абсцесні процеси), легені, забита грудна клітина, поламані кістки. Він переживав, що може померти, залишити без піклування матір, у якої більше нікого немає. Перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися, страждав від усвідомлення власної безпорадності та від того, що родичі витрачають сили та час на надання допомоги. На тривалий час втратив працездатність, перебував на лікуванні з 24 грудня 2016 року по 07 лютого 2017 року, потім з 03 липня 2017 року по 10 липня 2017 року, що негативно позначилося на його матеріальному стані. Переніс декілька оперативних втручань. У липні 2017 року переніс операцію з приводу післяопераційної вентральної грижі. До проведення цього оперативного втручання не міг взагалі нормально рухатися, працювати. Відчуває душевні страждання від усвідомлення того, що стан здоров`я погіршився і належним чином не відновиться ніколи.
Відповідач жодних коштів на лікування не надавав, не вживав заходів щодо надання допомоги у будь-якій іншій формі.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з МТСБУ матеріальну шкоду в розмірі 31 668,74 грн., моральну шкоду в сумі 1 583,44 грн., всього - 33 252, 18 грн.; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 298 416,56 грн..
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто на його користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду в сумі 31014,33 грн. та моральну шкоду в сумі 1550,71 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.. В задоволенні іншої частин позовних вимог — відмовлено.
Стягуючи з МТСБУ матеріальну шкоду в розмірі 31 014,33 грн., суд першої інстанції виходив із витрат на лікування в межах суми, яка підтверджена належними доказами. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з МТСБУ на користь позивача, суд вважав, що вказаний розмір становить 1 550,71 грн., що відповідає 5-ти відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Крім того, стягуючи з  ОСОБА_2  на користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції врахувавши тривалість лікування і відновлення попереднього стану здоров`я позивача, вимушені зміни в його житті, страждання завдані фізичним болем та отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважав за необхідне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн..
В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує моральну шкоду на підставі підпункту “а” пункту 41.1 статті 41 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”. Крім того, апелянт вказує, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість, тоді як позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження необхідності придбання ним у визначених у чеках ліків, препаратів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з МТСБУ матеріальної шкоди в розмірі 31014,33 грн., суд першої інстанції виходив із того, що витрати на лікування, які поніс позивач підтверджені належними доказами. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з МТСБУ на користь позивача, суд вважав, що вказаний розмір становить 1550,71 грн., що відповідає 5-ти відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім того, стягуючи з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції врахувавши тривалість лікування і відновлення попереднього стану здоров`я позивача, вимушені зміни в його житті, страждання завдані фізичним болем та отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, і з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважав за необхідне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн..
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2016 року ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед виконанням маневру повороту ліворуч, не переконався в безпеці свого маневру змінив напрямок руху вліво, виїхавши на зустрічну смугу, не надавши дорогу автомобілю «BMW 330» р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого в району електроопори № 179 скоїв з ним зіткнення. Після зіткнення автомобіль «ВАЗ 21104» р.н. НОМЕР_2 , продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з припаркованим біля правого узбіччя автомобілем «DAEWOO LANOS TF48Y» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , а автомобіль «BMW 330» р.н. НОМЕР_5 , в некерованому стані допустив наїзд на перешкоду-електроопору № НОМЕР_6 .
Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля «ВАЗ 21104», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичного експерта № 277е від 30 січня 2017 року спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, а саме, закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 1-гоступеню, забійної рани у лівій скронево - тім`яній області з переходом до центру; закритої тупої травми грудної клітини, забію обох легень з явищами випоту в плевральних порожнинах; закритої тупої травми черева з явищами внутрішньочеревної кровотечі, розриву селезінки, розриву правої частки печінки, розриву правого та лівого часткового жовчного протоків, ушкодження серозної оболонки тонкої кишки, гематоми брижі тонкої кишки та позачеревної гематоми, з розвитком в посттравматичному періоді абсцесу піддіафрагмального простору; закритого перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; синця на задньо-внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-л.о. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 року № 6.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом – автомобілем «ВАЗ 21104» р.н. НОМЕР_2 , порушив згідно висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 2409/1645/1646/5330 від 30 березня 2018 року вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.
Вказаними діями ОСОБА_2 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року по справі № 201/4341/18 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
За результатами оскарження вироку представником потерпілого ОСОБА_1 (адвокатом Ломакою Н.А.) вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року в частині вирішення цивільного позову – скасовано та направлене кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Скасовуючи вирок у частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд вказав на те, що розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 в частині стягнення з МТСБУ матеріальної і моральної шкоди, поза увагою суду залишився відзив МТСБУ, в якому вказано, що даними ЦБД МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП не була забезпечена договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ.
Крім того, МТСБУ у відзиві вказувало, що потерпілим ОСОБА_1 не виконано імперативну норму ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, не подано заяву на отримання відшкодування (регламентної виплати) за шкоду заподіяну заподіяною життю та здоров`ю потерпілого, заяви на виплату моральної шкоди, не надано документів, передбачені Законом №1961-ІV. Відповідно МТСБУ не проводило ніяких юридичних дій щодо цього випадку, рішення про відмову йому у виплаті страхового відшкодування не приймалось. Після отримання такої заяви з документами від потерпілого, МТСБУ розгляне її і прийме відповідне рішення у відповідності до Закону. Та обставина, що потерпілий подав цивільний позов в рамках кримінального провадження до МТСБУ, що є, на думку цивільного відповідача, передчасним, не може слугувати доказом звернення до МТСБУ з заявами на виплату відшкодування (регламентної виплати) за даним випадком і примушування його до виконання обов`язків, які чітко визначені спеціальним Законом №1961-ІV.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Правовий статус МТСБУ визначено в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, за п. 39.1. ст. 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.
Згідно з пп. 41.1. ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_2 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 у виді тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_2 , а саме вчиненням ним ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу. 
Відповідно до пункту 41.1. статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 19 червня 2019 року вважала, що положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.
Тому в контексті ч. 1 ст. 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Щодо попереднього звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, то Велика Палата Верховного Суду вважала, що визначений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. 
Перша з них – передбачена ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. 
Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.
Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.
У системному зв`язку зі ст.36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації – не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Тобто, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковою умовою.
Встановлено, що у цивільному позові потерпілого сума матеріальної шкоди була визначена в розмірі 31668,74 грн. як вартість медичних препаратів і предметів (виробів) медичного призначення, а моральної шкоди в сумі 1583,44 грн. (5 відсотків від суми матеріальної шкоди).
У кримінальній справі висновком експерта № 277е від 13 січня 2017 року встановлено, що при огляді у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної тупої травми тіла, а саме, закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 1-гоступеню, забійної рани у лівій скронево - тім`яній області з переходом до центру; закритої тупої травми грудної клітини, забію обох легень з явищами випоту в плевральних порожнинах; закритої тупої травми черева з явищами внутрішньочеревної кровотечі, розриву селезінки, розриву правої частки печінки, розриву правого та лівого часткового жовчного протоків, ушкодження серозної оболонки тонкої кишки, гематоми брижі тонкої кишки та позачеревної гематоми, з розвитком в посттравматичному періоді абсцесу піддіафрагмального простору; закритого перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; синця на задньо-внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Згідно Довідки ЛКК № 780 від 07 травня 2018 року про стаціонарне лікування хворого, ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» з 24 грудня 2016 року по 07 лютого 2017 року у відділенні інтенсивної терапії для хворих з ГСП з 04 січня 2017 року по 10 січня 2017 року, у відділені хірургії № 2 (гнійне) з 10 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року № і/х Є9084, з діагнозом: Політравма. ВЧМТ. ЗТГК легенів з 2-х боків. Розрив селезінки, печінки, забиття сечового міхура, внутрішньобрюшна кровотеча. Перелом лівої лонної і седаліщної кісток. Чисельні переломи ребер зліва. Поддіафрагмальний абсцесс зліва. Двобічний гідроторакс.
Для лікування хворого були призначені та використані такі лікарські засоби і вироби медичного призначення, які він придбав за власні кошти: тієнам 500 мг №1 (38 фл), глітейк 400 мг (4 фл), фуромаг 50 мг (112 таб), омез 20 мг (58 табл), кетолонг 1,0 (20 амп), вікасол 1,0 (30 амп), ессенциале (84 капс), лінезолід 600 мг (20 табл), браксон 2,0 (18 амп), фленокс 0,2 (10 шпр), преднізолон табл. 5 мг (50 таб), система ПР (25 шт), натр.хлор 0,9% 400,0 (6фл), шприци 5,0 (30 шт), шприци 10,0 (25 шт), кейвер 2,0 (3 ам), анапірон 100,0 № 21 (12 фл), тейкопламін 400 мг (9 фл), калия хлорид 4% 50,0 (14 фл), глутаргін 4% 5,0 )12 ам), омепразол 40 мг № 1 (6 фл), метоклопромид 2,0 (1ам), ренальган 5,0 (6 ам), аміносол 500,0 (1 фл), фраксипарін 0,4 (4 шпр), інфезол 200,0 (4фл), дінастат 40 мг (6фл), інсулін «Актрапід» (1фл).
Згідно з Довідкою № 782 від 07 травня 2018 року КУ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» родичам хворого ОСОБА_1 був наданий список медикаментів: гемаксал 1000 мг (1амп), стерофундін 1000 мл (1 фл), стерофундін 500 мл (3 фл), кальций хлор 10 мл (1амп), цнфазалін 1 гр (8фл), проксиум 40 мг (13 фл), дексалгін 2 мл (24 амп), ессенциале 5 мл (22 амп), кабивен 1980 мл (1уп), сульцеф 2 гр (19 фл), олікліномель 1500 мл (7 уп), муколван 2 мл (14амп), фраксіпарин 0,3 (2 шпр), дуфалак 130 мл (4уп), лесфаль 5 мл (2 амп), метоклопромид 2 мл (1 амп), пелюшки одноразові (50 шт), мило рідке (2 уп), лейкопластир (2 уп), стеріліум 100 мл (3 фл), паперові рушники № НОМЕР_7 НОМЕР_8 уп), лізоформін 210 мл (3фл), меновазін 40 мл (3фл).
На запит адвоката Ломаки Н.А. ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОН» надана відповідь № 767 від 14 травня 2018 року про те, що пацієнт ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні лікарні з 03 по 10 липня 2017 року з клінічним діагнозом: Післяопераційна вентральна грижа. 
При лікуванні пацієнту в межах державного фінансування були призначені лікарські засоби: морфін, фентаніл, сибазон, кетамін, ардуан, дитилін, тіопетал, розчин Рінгеру; вироби медичного призначення одноразового призначення: ендотрахеальна трубка, канюля, системи, шприци, дихальний контур, фільтр дихальний, бинти та марля медичні.
За рахунок пацієнта були придбані наступні лікарські засоби: цибор, анальгін, розчин ГІК, орзол, левофлоксацин, діапразол, метопрокламід, стереофундін.
При виписці пацієнту надані лікувальні рекомендації: обмеження фізичного навантаження протягом трьох місяців.
Долучені до позову квитанції та чеки свідчать, що з грудня 2016 року і до липня 2017 року ОСОБА_1 витратив на своє лікування, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями на придбання лікарських засобів та пов`язаних з лікуванням і діагностикою матеріалів у сумі 31 014,33 грн. (чеки на загальну суму 31 411,59 грн. за мінусом витрат, що не відносяться до лікування, такі як придбання мінеральної води, пакетів, бахіл, джонсонс бебі, а також сум з чеків, які взагалі не читаються та чеку від 16 грудня 2017 року, який підтверджує витрати на ліки, придбані не у період лікування і не за призначенням лікаря – всього на суму 397,26 грн..
При цьому, суд вірно не взяв до уваги заперечення відповідача (МТСБУ) з приводу невідповідності наданих позивачем доказів у підтвердження витрат на лікування, оскільки призначення ОСОБА_1 медичних препаратів, виробів медичного призначення, предметів гігієни у зв`язку із лікуванням підтверджено відповідними довідками КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» і ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОН», а датами на чеках підтверджено, що всі ці препарати позивач купував у період лікування.
Щодо деяких з переліку ліків, які на думку відповідача не пов`язані з лікуванням, наприклад – катетер, подовжувач, електроди, то суд вірно звернув увагу, що в чеку від 25 грудня 2016 року вказано: подовжувач для інф. помп Р, що є виробом медичного призначення – комплектуючим для введення лікарських засобів і розчинів в тканини і порожнини тіла, електроди ЕКГ забезпечують підвід апарату для ЕКГ до тіла. Катетер - виріб медичного призначення, призначений для з`єднання природних каналів, порожнин тіла, судин з зовнішнім середовищем з метою їх спорожнення, введення в них рідин, промивання, або проведення через них хірургічних інструментів. Отже, ці предмети є виробами медичного призначення, придбані позивачем у період його перебування у лікарні, тому вони безпосередньо по`вязані із витратами на лікування, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями.
Враховуючи можливість пред`явлення позову до МТСБУ як юридичної особи, на яку законом покладено обов`язок відшкодування шкоди, суд обґрунтовано вважав вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої йому ушкодженням здоров`я шкоди підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
При визначені розміру матеріального відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача із МТСБУ суд обгрунтовано виходив із витрат на лікування в межах суми наданих та підтверджених належними доказами витрат на лікування, розмір яких документально підтверджений на суму 31 014,33 грн., а тому вірно вважав, що розмір морального відшкодування складає 1 550,71 грн., що відповідає 5-ти відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, загалом з МТСБУ на користь позивача підлягає стягненню 32 562,04 грн. (31 014,33 + 1 550,71).
Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення.
Як роз`яснив, Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст.ст. 23, 1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Встановлено, що негативні явища в житті позивача, пов`язані з дорожньо – транспортною пригодою, яка мала місце 24 грудня 2016 року тривали протягом майже 7-ми місяців (період лікування). 
При цьому, у липні 2017 року позивач був ще раз прооперований з приводу післяопераційної вентральної грижі, після чого зміг нормально рухатися.
Станом на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 добровільно шкоду позивачеві не відшкодував, не відшкодував її навіть частково після винесення обвинувального вироку і після набрання ним законної сили.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.
При цьому, суд врахувавши тривалість лікування і відновлення попереднього стану здоров`я позивача, вимушені зміни в його житті, страждання завдані фізичним болем та отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн..
Доводи апелянта в скарзі про те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує моральну шкоду на підставі підпункту “а” пункту 41.1 статті 41 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, - колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що свідчать про безпідставне тлумачення норми права на користь апелянта, тоді як останній зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Твердження апелянта про те, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість, тоді як позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження необхідності придбання ним у визначених у чеках ліків, препаратів, - колегія суддів також вважає безпідставними, та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                               П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України  – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко