ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 766/21240/19-ц Головуючий в І інстанції Ус О.В. 
Номер провадження 22ц - 819/461/2019 Доповідач: Бугрик В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В., 

Семиженка Г.В.,

з секретарем Дундич А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 21 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 23.10.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років; стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що перебуває у зареєстрованому 18 вересня 2014 року з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення до суду, шлюб не розірвано, але спільне життя з відповідачем не склалось, вона з вересня 2019 року разом з дитиною проживають окремо від відповідача. З моменту народження дитини, вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, її матеріальний стан важкий, дитина перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні доньки, в добровільному порядку матеріальну допомоги не надає, відмовляється матеріально утримувати її до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2019 року та до досягнення донькою ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку. Рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Радінович В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення матеріального та процесуального права просить рішення суду змінити вказавши, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини малолітньої ОСОБА_3 підлягають аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з жовтня 2019 року та до досягнення повноліття, а на утримання дружини у розмірі 1/30 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 23 жовтня 2019 року та до досягнення донькою трирічного віку. Вказував на статтю 161 ЦПК України та зазначив, що судом не було обмежено граничний розмір аліментів на рівні не більше десяти прожиткових мінімумів. 
Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що суд першої інстанції був об`єктивним та неупередженим та всебічно та об`єктивно дослідив наявні у матеріалах справи докази, ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дане судове рішення зазначеним вимогам відповідає. Так, постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, визначив стягувати з відповідача щомісячний розмір аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Та визнав, що відповідач має можливість надавати дружині допомогу, визнав достатнім, розумним та справедливим визначити розмір аліментів - 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дружини до досягнення дочки трирічного віку. 
З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №2252 від 18.09.2014 р, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (арк. справи 7).
Позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.04.2018 року (арк. справи 8). Згідно акту №152 від 11.10.2019 р. ПП "Жилсервіс", за адресою: АДРЕСА_1 з 07 вересня 2019 року проживають ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 (арк. справи 9). За відомостями безкоштовного запиту, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (арк. справи 10, 29-31).
Між сторонами 10.08.2019 року укладено договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округ Стадник І.В., за яким поділено спільне майно подружжя (арк. справи 33-34).
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не пов`язує це з заявою платника аліментів та мінливості його доходу.
Матеріали справи не містять доказів наявності передбачених частиною першою статті 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач наполягає саме на стягненні аліментів відповідно до ст. 183 СК України, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у частці від усіх видів його заробітку (доходів). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином положеннями зазначеної статті визначено мінімальний гарантований розмір аліментів та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, разом з тим, за умови отримання платником аліментів заробітної плати, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку і такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини.
За ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, при цьому, право на таке утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати таку матеріальну допомогу (ч. 2, 3 ст. 84 СК України).
З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дочкою трирічного віку, на рівні 1/6 частини від доходу відповідача є достатнім, розумним та справедливим оскільки дружина є не працевлаштованою та займається доглядом за дитиною, а отже доводи апеляційної скарги стосовно зменшення розміру аліментів на утримання дружини, колегією суддів відхиляються. 
З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги , яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції не спростовують, вони є достатньо аргументованими, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача із ухваленим у справі судовим рішенням. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції оскаржуване судове рішення не змінює і не ухвалює нове, а апеляційну скаргу залишає без задоволення підстав для зміни розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2019 року по даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 24 березня 2020 року. 

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик 

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко