ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/6867/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:    Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
за участю: представника відповідача: Атрошенко Вікторії Миколаївни
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 (головуючий суддя Кучма К.С.)
в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" до  відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року позов Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" до відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено:
- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від             14.06.2019 року №0017771421, №0017801421;
- присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ПП “Лендфорт Дніпро” судові витрати по справі у розмірі 12  112,87 грн. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленфорд Дніпро" судові витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.  
Додаткове рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у всіх судових засіданнях, які відбулися – 21.08.2019 р., 25.09.2019 р., 09.10.2019 р., та 31.10.2019 р., приймав участь представник позивача – адвокат Мудрак Д.В., в яких він висловлював позицію щодо протиправності дій податкового органу під час винесення податкових повідомлень-рішень від 14.06.2019 року №0017771421, №0017801421 та які були предметом розгляду даної адміністративної справи. Позивачем заявлена вимога про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 27000грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в частині 14 000 грн. (27 000 грн. – 13 000 грн.) за представництво інтересів позивача в судових засіданнях та складання адміністративного позову, відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат. 
Позивачем до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та адвокатом Мудрак Д.В. укладено договір про надання правничої допомоги від 01.06.2019 року.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 01.06.2019 року, додаток 2 до договору – перелік та вартість послуг за договором від 01.11.2019 року на загальну суму 27  000 грн., акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.11.2019 року на загальну суму 27  000 грн. за роботи, вказані в додатку 2.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що о даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», норми Цивільного кодексу України. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції додаткового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції частково задовольнив вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правничу допомогу, та визначив суму стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 14000грн. з 27000 грн., які були зазначені позивачем в вимогах.  
Так, суд першої інстанції дійшов висновку  що витрати на правничу допомогу, які вказані в акті приймання-передачі виконаних робіт в частині виїзду для зустрічі з клієнтом; правовий аналіз документів, консультація з представниками агрономічної служби, вивчення технічної документації на добрив та засоби захисту рослин, формування висновку, щодо можливості захисту прав позивача в судовому порядку, добірка та аналіз норм чинного законодавства, щодо спірних правовідносин та вивчення судової практики, формування та засвідчення додатків до позовної заяви не підлягають компенсації. Крім того, до переліку послуг наданих позивачу, серед іншого, вказано складання адміністративного позову, проте вказаний позов, є тотожнім із запереченнями від 29.05.2019 р. № 67 на акт документальної планової виїзної перевірки. Так, формування та засвідчення додатків до позовної заяви не є правничими послугами, а тому такі послуги не можуть бути включені у їх вартість.
Зокрема, суд першої інстанції врахував, що у всіх судових засіданнях, які відбулися – 21.08.2019 р., 25.09.2019 р., 09.10.2019 р., та 31.10.2019 р., приймав участь представник позивача – адвокат Мудрак Д.В., в яких останній висловлював позицію щодо протиправності дій податкового органу під час винесення податкових повідомлень-рішень від 14.06.2019 року за №0017771421, №0017801421, які були предметом розгляду даної адміністративної справи. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в частині 14 000 грн. (27 000 грн. – 13 000 грн.) за представництво інтересів позивача в судових засіданнях та складання адміністративного позову, відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт.          Водночас,  відповідач вважає, що сума судових витрат на правничу допомогу в розмірі 14000 є зависокою та неспівмірною для даної справи.
Надаючи оцінку правовідносинам між позивачем та відповідачем щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
До правової допомоги належать: 
- консультації та роз`яснення з правових питань; 
- складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; 
- представництво тощо.
Водночас, Конституційний Суд України в Рішенні від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
В силу частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000грн., що надає підстави для стягнення на користь позивача зазначеної суми (а.с. 113 -118, 180-183, 195-196).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованим довід представника відповідача про можливість стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 гривні).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, визначений судом першої інстанції розмір понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу 14 000грн. – є співмірним  для даної справи.
Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно якого ухвалено Додаткове рішення від 13.11.2019 та стягнуто на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000грн. 
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 26.02.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно статей 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 26.02.2020.
В повному обсязі постанова виготовлена 04.03.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова