Постанова
Іменем України                                                
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 619/3219/18-ц
провадження № 61-16349св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю.,                                    Олійник А. С.,
                             Усика Г. І.,                                              Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 2010 року вона є законним власником вказаної квартири проте порушуючи її права, як власника, квартирою продовжують користуватися та проживати у ній колишні власники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Зазначала, що неодноразово приходила за адресою належної їй на праві власності квартири, намагалася порозумітися з відповідачами, аби вони дали їй доступ до квартири і не чинили їй перешкод у реалізації нею свого права на проживання у своїй квартирі, але відповідачі жодного разу навіть не відкрили вхідних дверей, не пішли на контакт із позивачем та не припинили чинити їй перешкоди у користуванні нею своїм власним житлом.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила вселити її до належної їй на праві власності квартири 
АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 
2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів що відповідачі чинять перешкоди їй у користуванні квартирою, яка їй належить на праві власності.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Вселено ОСОБА_1 до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позивач є власником спірної квартири, але позбавлена можливості користуватися нею, отже, право позивача на належну їй на праві власності квартири порушено, а тому підлягає захисту.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2019 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та закрити провадження у справі у зв`язку із наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції проігноровано наявність рішення у іншій справі за участю тих же сторін з однаковим предметом позову, копія якого наявна у матеріалах справи.
 
У лютому 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, оглянувши матеріали цивільної справи 619/5064/14-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 лютого 2010 року № 25365904, ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 червня 2007 року № 1376, виданого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., на праві приватної власності є власником квартири, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_2 .
 
Відповідно до листа Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 20 серпня 2018 року № 02-22/1149, відповідачі у встановленому порядку зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів що відповідачі чинять перешкоди їй у користуванні квартирою, яка їй належить на праві власності.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що позивач є власником спірної квартири, але остання позбавлена можливості користуватися нею, отже, право позивача на вселення її до належної їй на праві власності квартири порушено.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
 
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
 
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Встановивши, що позивач є власником спірної квартири, проте позбавлена можливості користуватись своєю власністю, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та вселення ОСОБА_1 до належної їй на праві власності квартири у зв`язку із порушенням її прав власника, які підлягають судовому захисту.
Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції проігноровано наявність рішення у іншій справі за участю тих же сторін з однаковим предметом позову, копія якого наявна у матеріалах справи, є безпідставними, оскільки заявлені у цій справі вимоги не є тотожним із позовом, поданим у 2014 році, оскільки у справі 
№ 619/5064/14-ц розглядались вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення та зняття їх із реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. Уточнення позову ОСОБА_1 про доповнення вимог позову також вимогою про вселення у справі № 619/5064/14-ц не прийнято судом з посиланням на порушення позивачем положень частини четвертої статті 49 
ЦПК України, про що свідчить зміст рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року суду у справі № 619/5064/14-ц. 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що у справі № 619/5064/14-ц розглядались тотожні вимоги позивача про вселення у спірну квартиру.
 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального чи процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                           О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
                                                                                                                                   А. С. Олійник
                                                                                                       Г. І. Усик
                                                                                                        В. В. Яремко