П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3497/19	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Запорожана Д.В.,
суддів - Вербицької Н.В., Джабурія О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про визнання відмови протиправною,

В С Т А Н О В И В:
          У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про визнання протиправною відмови відповідача у наданні державної допомоги при народженні дитини та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу таку допомогу.          Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала незаконністю спірної відмови.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
          Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 05.09.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
10.09.2019 року № Ш-110/04.2-05 листом відповідача відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини. Рішення мотивовано тим, що позивачем подано заяву, яка не відповідає встановленому зразку, а також повідомлено, що нею пропущено строк для подання заяви.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.11.1992  року №2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 3 Закону № 2811, призначається державна допомога при народжені дитини.
Як зазначено в ст. 5 Закону № 2811, всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку  з  вагітністю  та  пологами жінкам,  зазначеним у частині другій статті 4 цього  Закону, призначають  і  виплачують  органи соціального захисту населення за місцем  проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).
За приписами частини 6 ст. 11 Закону № 2811 допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням  надійшло  не  пізніше  дванадцяти місяців  з  дня народження дитини. Такий самий строк для звернення за призначенням допомоги, передбачений пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751.
Допомога при  народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява  одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу). (п. 10 Порядку).
Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення (п. 43 Порядку).
З матеріалів справи вбачається, що дитина позивача ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з заявою про призначення допомоги при народженні дитини позивач звернулась 05.09.2019 р., про що свідчить копія заяви.
У позовній заяві позивач зазначила, що звернулась із заявою з пропуском строку, оскільки до цього часу перебувала на не підконтрольній Україні території (м. Сімферополь) та була позбавлена можливості вчасно звернутись із заявою та навіть свідоцтво про народження дитини отримала її мати лише 05.05.2018 року. 
Таким чином, позивач звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини з пропуском 12 місячного строку. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, через неможливість перетину кордону з непідконтрольної Україні території.
Відтак, пропуск строку звернення із заявою з об`єктивних причин, не може бути підставою для позбавлення позивача та її дитини права на отримання допомоги виходячи з наступного.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позов заявлений фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.            
Отже, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. У цьому випадку, неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року по справі № 591/610/16-а та від 02.10.2018 року по справі № 495/3711/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач, у даному випадку, має право на отримання допомоги при народженні дитини. 
Судова колегія також, не приймає до уваги посилання відповідача на невідповідність форми заяви позивача, оскільки у даному випадку, зі змісту листа-відмови вбачається, що навіть при зверненні позивача із заявою встановленої форми результатом її розгляду була відмова, у зв`язку із пропуском строку звернення із даною заявою.          Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.
Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, апеляційний суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про визнання протиправною відмови відповідача у наданні державної допомоги при народженні дитини та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу таку допомогу - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

          Головуючий                                                                                 Д.В. Запорожан 

Судді:                                                                                                          Н.В. Вербицька

                                                                                                    О.В. Джабурія